УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року

м. Київ

справа № 2-9157/2010

провадження № 61-2198ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області - Шаган Олексій Анатолійович, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною вище скаргою,

в якій просила суд визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шагана О. А. від 08 травня 2024 року № НОМЕР_1 про накладення арешту на майно, що їй належить, зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову від 08 травня 2024 року № НОМЕР_1

про арешт майна з примусового виконання виконавчого листа від 21 березня

2011 року № 2-9167/2010, виданого Жовтневим районним судом

м. Дніпропетровська, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, яка становить

2 017 116,90 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада

2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду

від 05 лютого 2025 року, у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її скаргу. задовольнити.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року у справі №2-9157/2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1/558-МК

у розмірі 2 259 680,84 грн.

Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» (далі - ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1/558-МК

у розмірі 200,00 грн, повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 700,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного вище рішення Жовтневим районним судом

м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист від 21 березня 2011 року

№ 2-9157/10, який перебував на виконанні головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції

в Дніпропетровській області - Пожидаєвої-Чистик Н. В., виконавче провадження

№ 33338224 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2 259 680,84 грн.

Постановою державного виконавця від 28 вересня 2018 року № 33338224

виконавчий лист від 21 березня 2011 року № 2-9157/10 було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 28 вересня 2021 року; також зазначено, що за час перебування виконавчого провадження на виконанні частково стягнено кошти, згідно відмітки державного виконавця на виконавчому листі

від 21 березня 2011 року № 2-9157/10 залишок боргу складає 1 837 864,60 грн.

Виконавчий лист від 21 березня 2011 року № 2-9157/10 у подальшому перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпровської області Щигарцева І. В., про що свідчать відмітки на виконавчому документі

від 07 травня 2021 року, відповідно до якої стягнуто за виконавчим документом

у розмірі 4 485,60 грн.

07 травня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шагана О. А. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа

від 21 березня 2011 року № 2-9157/2010.

Постановою від 08 травня 2024 року № НОМЕР_1 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шагана О. А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 21 березня 2011 року №2-9157/10.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області

Шаганом О. А. винесено постанову від 08 травня 2024 року № НОМЕР_1 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 1 833 37,90 грн., постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення

з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у розмірі 2 017 116, 90 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень

у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і

в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому

у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження

від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах.

Посилання заявника на порушення її права на мирне володіння та розпорядженням своїм майном не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, оскільки таке право може бути обмежене, зокрема, у зв`язку з наявністю заборгованості у виконавчому провадженні та може бути поновлене

у разі сплати боргу за рішенням суду в добровільному чи примусовому порядку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановивши, що виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрите на підставі виконавчого листа від 21 березня 2011 року №2-9167/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду, яке набрало законної сили; враховуючи, що доказів виконання судового рішення не надано, Верховний Суд погоджується з висновками суддів попередніх інстанцій про обґрунтованість та правомірність винесення приватним виконавцем

у вказаному виконавчому провадженні постанови про арешт майна боржника.

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_1 не відмовляється виконувати судове рішення, не спростовує факту наявності значної заборгованості, та не свідчить про неможливість винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження.

Предметом даного спору є скарга на постанову приватного виконавця про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , не оскаржується правомірність дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 травня 2024 року № НОМЕР_1, а тому доводи про пропуск стягувачем строку пред`явлення до виконання виконавчого листа від 21 березня 2011 року №2-9167/2010 не свідчать про неправомірність дій виконавця щодо арешту майна боржника.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та до незгоди з судовими рішення судів попередніх інстанції, висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,

а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400,

409 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 26 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 05 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області - Шаган Олексій Анатолійович, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць