Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/43/25
Єдиний унікальний №733/2296/24
Рішення

Іменем України

04 березня 2025 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого судді - Вовченка А.В.,

при секретарі - Мошенець Л.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Сакун І.А.,

третьої особи- орган опіки та піклування Парафіївської селищної ради - Андрусенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Парафіївської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сакун Інна Анатоліївна звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2016 року по 2020 рік сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_3 . Після погіршення відносин вона стала проживати окремо від нього . Вона самостійно виховує дитину, здійснює за нею догляд та матеріально забезпечує. Відповідно до судового наказу №2-н/742/510/22, виданого Прилуцьким міськрайонним судом від 07.12.2022 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки. Проте відповідач аліменти ні в добровільному , ні в примусовому порядку не сплачував, в зв`язку з чим, станом на 26 вересня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 22 435,42 грн. Відповідач ОСОБА_2 жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає та життям доньки не цікавиться. Відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками, а тому на підставі ст. 164 СК України позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Окрім того, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума неустойки (пені) за період з листопада 2022 року по серпень 2024 року включно становить , ( згідно розрахунку) 50 217,18 грн. Враховуючи те , що сума неустойки (пені), що підлягає стягненню, не може перевищувати 100% заборгованості, а тому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2022 року по липень 2024 року включно у розмірі 22 435,42 грн.

Ухвалою судді від 28.10.2024 провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання та витребувано від органу опіки і піклування Парафіївської селищної ради висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Підготовче засідання двічі переносилось за заявою Парафіївської селищної ради.

Висновок виконавчого комітету Парафіївської селищної ради надійшов до суду 26.12.224 року .

За клопотанням представника позивача витребувано від Державної прикордонної служби України відомості про перетинання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 державного кордону України за період з 2021року по даний час.

Ухвалою суду від 09 січня 2025 за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Сакун І.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а також шляхом поміщення оголошення на офіційному веб порталі Судової влади України.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Допитана як свідок позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона з 2016 року по 2020 рік перебували в цивільному шлюбі з ОСОБА_2 . Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 . Після народження дитини відповідач ніде не працював і вона змушена в 2021 році виїхати на заробітки за кордон. Дитина в цей час знаходилась у його батьків , своїх батьків у неї немає. Повернулась додому вона 16.02.2022 року , а відповідач поїхав за кордон в січні 2022 року. З січня місяця 2020 року відповідач не приймає участі у вихованні та забезпеченні дитини, місце перебування його невідомо. Ніяких зв`язків дитина з батьком немає вже протягом тривалого часу . Своїм батьком вона вважає її нинішнього чоловіка, який про неї піклується. Аліментів відповідач не платить.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її хрещеницею. Спочатку вона жила з бабусею, вчилася в м.Прилуках. Познайомилася з ОСОБА_6 і стали жити разом. Спочатку жили добре. В 2021 році він поїхав на заробітки за кордон в Чехію, трохи допомагав , а потім перестав. Заявив , що дочка не його , що вона її нагуляла. ОСОБА_7 поїхала за кордон на заробітки, однак перед війною повернулася, оскільки їй було дуже важко працювати, при цьому дитина залишалася у його батьків. Батьки добре ставилися до дитини і до неї. Наразі ОСОБА_8 живе разом з іншим чоловіком, який дуже любить ОСОБА_4 і хоче її удочерити. Дитина з батьком не спілкується і не пам`ятає його. Я , як хрещена та її баба допомагали ОСОБА_9 матеріально.

Свідок ОСОБА_10 показала, що з позивачкою вони куми. ОСОБА_2 поїхав за кордон ще перед війною. Вихованням дитини займається ОСОБА_1 та її чоловік ,

який добре до неї ставиться, забезпечує її матеріально. ОСОБА_11 до дитини байдужий і з нею не спілкується. Знаю про це, оскільки буваю в гостях у позивачки.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Андрусенко В.В. в судовому засіданні пояснила, що даний випадок розглядався на комісії з питань захисту прав дитини . На засіданні була присутня ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 перебував за кордоном. Ними було витребувано довідку-характеристику з Ладанської селищної ради, згідно з якою ОСОБА_2 характеризується позитивно. Вона особисто спілкувалася з ним особисто через Вайбер. З його слів він має намір спілкуватися з дитиною , однак позивачка заблокувала його номер телефону, заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Комісія не з`ясовувала, чи був ОСОБА_2 працевлаштований, коли жив в Україні. Окрім того він пояснив, що у нього є ще одна дитина, яка проживає з матір`ю в м. Прилуках.

Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.02.2019 року (а.с. 7).

Згідно копії акту обстеження домоволодіння ОСОБА_1 від 23.09.2024 року встановлено , що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 і разом з нею за даною адресою проживають без реєстрації: донька - ОСОБА_3 та чоловік - ОСОБА_12 . Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 за місцем проживання дитини не з`являвся (а.с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.04.2023 року позивач змінила своє прізвище на « ОСОБА_13 » (а.с.9).

Згідно з довідкою Бережівського закладу дошкільної освіти «Калинка» Парафіївської селищної ради №14 від 23.09.2024, мати дитини - ОСОБА_3 - ОСОБА_1 приводить та забирає дитину до дитячого садка та здійснює оплату за харчування дитини (а.с.14).

Як зазначено в довідці №25 від 27.09.2024 року «ФОП ОСОБА_14 » ОСОБА_3 навчається в Академії розвитку інтелекту ОСОБА_15 з 12.06.2024 року, курс «Підготовка до школи». На заняття приводить мати, оплату за навчання також здійснює ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого на запит адвоката Сакун І.А. Прилуцьким ВДВС у Прилуцькому районі станом на 26.09.2024 року заборгованість по аліментах боржника ОСОБА_2 складає 22 435,42 грн.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Парафіївської селищної ради, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконкому №342 від 18.12.2024 року , виконавчий комітет Парафіївської селищної ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_16 , стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ст. 164 СК України. Крім того, у вказаному висновку вказано, що питання надання даного висновку розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. ОСОБА_2 в телефонному режимі повідомив , що не відмовляється від доньки і заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Також повідомив, що на даний час не спілкується з донькою, оскільки позивач заблокувала його номер. На засіданні комісії позивач ОСОБА_1 підтвердила, що протягом певного періоду блокувала номер

ОСОБА_2 , також пояснила, що бажає позбавити батьківських прав відповідача для того , щоб її нинішній чоловік ОСОБА_12 зміг усиновити дитину (а.с.48-50).

З наданої інформації Державної прикордонної служби України від 28.01.2025 року вбачається ,що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перетнув кордон 19.01.2022 року в пункті пропуску Шегині(а.с.63).

Ладанська селищна рада відповіддю на запит адвоката за №267/05-01 від 31.12.2024 року повідомила, що не володіє даними про країну перебування ОСОБА_2 , дату виїзду за кордон та дату повернення до України, а також мету перебування за кордоном (а.с.66).

У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, саме до обов`язку позивача належить доказування обставин, які свідчать про умисне свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що може бути підставою позбавлення останнього батьківських прав.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї доньки ОСОБА_4 , оскільки не приділяє достатньої уваги спілкуванню з донькою та її вихованню, внаслідок чого дитина взагалі не обізнана зі своїм батьком та інформацією про нього.

В той же час судом встановлено, що відповідач фактично проживає і працює за межами території України, а відтак має об`єктивні перешкоди та складнощі для виконання немайнових батьківських обов`язків. Натомість сторони не заперечують наявності між ними згоди щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Таким чином сторони самі визначили певні особливості порядку їх участі у вихованні сина. Будь-яких доказів того, що позивачка зверталась до відповідача для вирішення питань щодо виховання, навчання, лікування їх доньки суду не надано, як і не надано суду доказів ухилення відповідача від вирішення таких питань чи вжиття заходів для їх вирішення.

Також судом встановлено, що після припинення сумісного проживання між сторонами склалися неприязні стосунки, що заважає їх врівноваженому та паритетному спілкуванню на засадах взаємоповаги та взаєморозуміння. В цьому аспекті слід звернути увагу, що налагодження зв`язку між дитиною та батьками здебільшого покладається на батьків, але не виключно, оскільки істотно залежить від волевиявлення самої дитини та

поведінки обох батьків. Варто звернути увагу, що необізнаність дитини про особистість свого біологічного батька свідчить, зокрема, і про відсутність сприяння з боку матері такої дитини встановленню та налагодженню зв`язку між дитиною і її батьком, що має особливе значення на ранніх етапах розвитку дитини. В умовах, коли дитина з раннього віку проживає лише разом з матір`ю, а батько проживає окремо, то налагодження нормального контакту між батьком та дитиною неможливе без участі у такому процесі матері дитини та її сприяння такому контакту.

Окремо суд зауважує, що необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх немайнових батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. В даному ж випадку ані в позовній заяві, ані у висновку органу опіки та піклування не було зазначено в чому полягає доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, яку мету переслідує виправданість необхідності застосування такого заходу до відповідача та якої користі зазнають інтереси дитини при позбавленні її біологічного батька батьківських прав щодо неї.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, приймаючи до уваги інтереси дитини, приписи вищенаведених норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 08.05.2019 у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11.03.2020 у справі №638/16622/17 (провадження № 61-13752св19); від 13.04.2020 у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19); від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).

Наведене також узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462 св 20).

Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України оцінюється у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Проживання батька окремо від дитини не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

Водночас, суд враховує, що висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України).

Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 742/710/19.

Жодної з обставин, які положеннями ст. 164 СК України визначені підставами позбавлення батьківських прав, на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки, разом з дитиною не проживає, її життям не цікавиться, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає ,має заборгованість по сплаті аліментів.

Між тим, у судовому засіданні так і не було встановлено на основі наданих суду доказів, що відповідач є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів Національної поліції, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Сам лише факт проживання відповідача окремо від дитини не є належним підтвердженням систематичної винної поведінки відповідача та ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.

Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача стосовно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Більше того, за поясненнями позивача на засіданні комісії вона протягом певного періоду блокувала номер ОСОБА_2 для спілкування з дитиною. Позбавлення відповідача батьківських прав потрібно їй для того , щоб нинішній її чоловік зміг усиновити дитину.

Висновок виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Чернігівської області, що затверджений рішенням виконавчого комітету №342 від 18.12.2024 року складений об`єктивно, а тому суд бере його за основу. Як зазначено у висновку, відповідно до довідки-характеристики, виданої Ладанською селищною радою 14.11.2024 року ОСОБА_2 за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони , спиртні напої не вживає, скарги на нього не надходили, громадський порядок не порушував. В листі КЗ «ЦНАП» Ладанської селищної ради №216/05-01 від 12.11.2024 зазначено ,що ОСОБА_2 тривалий час перебував за кордоном. Під час розмови було встановлено, що ОСОБА_2 проживав з позивачкою в цивільному щлюбі , в якому у 2019 році народилася донька. Доглядом за дитиною займалися обоє батьків. Перебуваючи на заробітках у Польщі ОСОБА_1 залишала її з ним, він займався її утриманням та вихованням, стежив за її станом здоров`я.

Посилання позивача на невідвідування відповідачем дошкільного навчального закладу дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, висновки про що наведені Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі №465/3694/14-ц, провадження №61-36265св18.

Фізична неможливість спілкування батька з дитиною через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.10.2024 у справі № 755/17233/16-ц, провадження № 61-7070 св 24.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька (матері) від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджалися вони офіційно про необхідність змінити ставлення до дітей.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

На думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав порушуватиме його права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишаться без батька. Відсутність у дитини на даному етапі життя психологічного зв`язку з батьком не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому. Факт прийняття рішення про позбавлення батьківських прав батька сам по собі є психотравмуючим фактором для дитини. Означене вимагає для прийняття такого рішення надання вагомих і безсумнівних доказів на підтвердження передбачених ст. 164 СК України обставин, чого у даному випадку позивачем не виконано.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача стосовно своєї дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини.

Верховний Суд зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, провадження № 61-2175 св20, від 02 червня 2022 року у справі №754/15490/18, провадження №61-7195св20).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про недоведеність існування правових підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав у даному випадку, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, адже не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено саме на позивача.

Однак, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на дитину , спричинення дитині будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне ОСОБА_18 ) та ОСОБА_2 перебували в цивільному шлюбі без реєстрації.В період спільного проживання народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.12.2022 року (справа №2-н/742/510/22 ) з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дитини по частині щомісячно до досягнення нею повноліття, який перебуває на виконанні Прилуцького ВДВС у Прилуцькому районі.

Згідно до ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Позивачкою надано суду копію довідки-розрахунку заборгованості по аліментам станом на 26.09. 2024 року, згідно якої заборгованість за період з листопада 2022 року по серпень 2024 року включно становить 22 435,42 грн. (а.с.12).

Із цього розрахунку вбачається, що відповідач сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі.

Стягнення аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та вказує на спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Оскільки сплата аліментів за рішенням суду є обов`язком, а не правом відповідача, в разі заперечення позову відповідач повинен довести в суді відсутність його вини у виникненні заборгованості.

На даний час відповідач ігнорує рішення суду та свої зобов`язання згідно виконавчого провадження. Останній є особою працездатного віку, але відомостей про джерела своїх доходів, інших утриманців, стан здоров`я, а також відзиву на позов, не надав.

Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Частиною другою цієї статті встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, підставою для стягнення неустойки (пені) є наявність у платника аліментів заборгованості, яка виникла внаслідок його винних дій; при визначенні розміру неустойки (пені) суд повинен врахувати матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів і, за наявності відповідних підстав, має право зменшити її розмір.

Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів прострочення помножена на 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Сума заборгованості у відповідності до розрахунку складає 22 435,42 грн. Кількість днів заборгованості 636 днів. Розмір пені за розрахунком складає 50 217,18 грн. Оскільки сума пені обмежена законом і не може перевищувати 100 % заборгованості , стягненню підлягає сума пені в розмірі 22 435,42 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин, позивач у справі звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 1211,20 грн. судового збору в дохід держави.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Парафіївської селищної ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 .

Покласти на Орган опіки та піклування Парафіївської селищної ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце поживання АДРЕСА_2 ), РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), РНОКПП - НОМЕР_4 , неустойку (пеню) за прострочення по виплаті аліментів у розмірі 22 435 (двадцять дві тисячі чотириста тридцять п`ять) гривень 42 копійки за період з листопада 2022 року по липень 2024 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 14 березня 2025 року.

Суддя А. В. Вовченко