_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/4699/24
Провадження № 2/947/466/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сопової А.Є.,

представника відповідача Панчошак О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ :

05.02.2024 року позивач звернувся з позовною заявою, в якій просив «зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА», відповідно до умов п.6.2 Договору № Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 року, передати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майнові права на новозбудоване майно (за Актом приймання-передачі майнових прав) та документи, що необхідні для державної реєстрації права власності на новозбудоване майно, як на об`єкт житлової нерухомості (технічний паспорт на новозбудоване майно (як на об`єкт житлової нерухомості - апартаменти № НОМЕР_2 (будівельному номеру № НОМЕР_3 ) по АДРЕСА_1 ), довідку про сплату грошових коштів згідно Договору Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 року та ін.); врахувати виконання зобов`язання позивачем по сплаті відповідачу повної ціни товару суми Договору Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 року відповідно до положень п.5.4 Договору Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 р.) в сумі 98 069,35 грн. за рахунок зустрічного виконання зобов`язання, зменшивши на цю суму зобов`язання відповідача по сплаті позивачу неустойки, відповідно до умов п.7.5 Договору Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 року та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 суму зобов`язань по оплаті неустойки в розмірі 75 813,55 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму зобов`язання по оплаті процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 384497,00 грн., суму зобов`язання по оплаті інфляційних нарахувань в розмірі 25 653,59 грн., суму зобов`язання по оплаті 3-х процентів річних в розмірі 4965,81 грн. та суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» () відповідно до умов п.3.2, п.8.2 Договору № Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 року та п.5 Додаткової угоди від 01.05.2021 р. до Договору № Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна нерухомого майна від 14.02.2019 р., передати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виконання оздоблювальних робіт та укласти Акт приймання передачі за Договором № Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 р. у якому зазначити: 1) дату та факт передачі ОСОБА_1 Майнового права, як товару, та факт отримання ним документів, необхідних для державної реєстрації Покупцем прав власності на Новозбудоване майно, як на об`єкт житлової нерухомості; 2) дату та факт передачі ОСОБА_1 результату оздоблювальних робіт; 3) дату фактичного завершення будівництва будинку АДРЕСА_1 ; 4) юридичну особу, з якою ОСОБА_1 зобов`язаний укласти договір з енергопостачальною організацією на користування електричною енергією щодо Новозбудованого майна (як на об`єкт житлової нерухомості - апартаменти АДРЕСА_2 ), договір на водопостачання та водовідведення щодо Новозбудованого майна (як на об`єкт житлової нерухомості апартаменти АДРЕСА_2 ) та договір з управителем у термінах Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; 5) документ який підтверджує визначення управителем будинку АДРЕСА_1 зазначену юридичну особу. Зважаючи на нікчемність умов п.7.3 Договору Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 р., змінити умови п.7.4 Договору Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 р. шляхом заміни словосполучень «підставах, зазначених у п.7.3 Договору» на словосполучення «підставі рішення суду».

В обґрунтування позову зазначав, що 14.02.2019 року позивачем за цим позовом було придбано у відповідача майнові права на новозбудоване майно (товар) в об`єкті будівництва. Придбання товару підтверджується Договором № Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна. Загальна вартість товару (сума Договору) визначена у п. 5.1 Договору і становила 638 116,51 гривень. Зазначає, що позивачем, відповідно до положень ст.693 Цивільного кодексу України та умов п.5.2 Договору у порядку визначеному п.5.5-5.8 Договору, своєчасно та повністю оплачена вся сума по Договору на поточний рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією №153410070 від 14.02.2019 р. Проте, відповідач не передав ОСОБА_1 майнові права на новозбудоване майно (за Актом приймання передачі Майнових прав) та документи, необхідні для державної реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості (Апартаменти АДРЕСА_3 ), а також не сплатив неустойку в сумі 173 882,90 грн. Позивач відповідно до положень статей 691. 692 ЦК України та умов п.5.4 Договору, після прийняття товару зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару, а саме доплатити 98 069,35 гри.. Отож враховуючи положення ст.538 ЦК України, у Відповідача на дату звернення до суду (дата складання позовної заяви - 30.01.2024 р.) за захистом права споживача, порушеного невиконанням Відповідачем зобов`язання за Договором, існує заборгованість по оплаті в сумі - (173 882,90 - 98 069,35) = 75 813,55 грн. та зобов`язання згідно умов п.6.2 Договору передати

Зазначав, що Майнові права на Новозбудоване майно (за Актом приймання передачі Майнових прав) та документи, необхідні позивачу для державної реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості (Апартаменти АДРЕСА_3 ). А також, відповідно до положень статей 693, 536, 610, 611, 612, 614, 620, 622, 624, 625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача сума процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 384 497,00 грн., сума інфляційних нарахувань в розмірі 25 653,59 грн., сума 3-х процентів річних в розмірі 4 965,81 грн. та сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою судді від 08.02.2024 року подана заява була залишена без руху.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року було повернуто позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» про захист прав споживачів.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.07.2024 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 було задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2024 року скасовано, цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 10 вересня 2024 року прийнято до провадження та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» про захист прав споживачів. Призначено підготовче судове засідання у приміщенні Київського районного суду м. Одеси на 23.10.2024 року о 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 13.09.2024 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» про захист прав споживачів відмовлено в повному обсязі.

24.10.2024 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник просив у задоволенні позову відмовити.

29.10.2024 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшла заява про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив.

11.12.2024 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшла заява про визнання недійсним правочину, вчиненого відповідачем у 2022 році щодо розірвання Договору №Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 р. в односторонньому порядку.

12.12.2024 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

16.12.2024 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшла Відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 21.01.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 19.02.2025 року о 14.00 год.

27.01.2025 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшли заяви про ознайомлення з протоколом судового засідання та про відсутність матеріалів у електронній справі.

30.01.2025 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшла заява про постановлення окремої ухвали у справі.

17.02.2025 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшло клопотання про прискорення розгляду справи.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 , для отримання ним юридичної допомоги, судове засідання, призначене на 19.02.2025 року було відкладено до 05.03.2025 року до 14.00 год.

20.02.2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав клопотання про приєднання документів до електронної справи.

21.02.2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав клопотання про роз`яснення процесуальних дій суду у справі.

04.03.2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та заяву про розгляд справи за його відсутності.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання, призначене на 05.03.2025 року, позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» Панчошак Олександр Дмитрович заперечував проти задоволення позову.

Щодо заяви ОСОБА_1 , яка надійшла 21.02.2025 року через систему «Електронний суд» про роз`яснення процесуальних дій суду у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 271 Цивільного процесуального кодексу України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Виходячи зі змісту наведеної норми, роз`яснення судового рішення це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.

Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Згідно з положеннями частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Подібна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 09 липня 2018 та від 29 серпня 2018 у справі № 911/2050/16, від 10 липня 2018 у справі №461/1930/16-ц, від 03 вересня 2018 у справі №638/11634/17, від 18 червня 2019 у справі №903/922/17, від 06 жовтня 2020 року у справі №233/3676/19.

Ухвалою суду від 21.01.2025 року повернено заявнику без розгляду клопотання від 29.10.2024 року про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив; від 11.12.2024 року про визнання недійсним правочину, вчиненого відповідачем у 2022 році щодо розірвання Договору №Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 14.02.2019 р. в односторонньому порядку; від 12.12.2024 про збільшення розміру позовних вимог; від 16.12.2024 року Відповідь на відзив на позовну заяву, оскільки вони подані з порушенням ч. 2 ст. 183 ЦПК України. В цій ухвалі було також зазначено, що оскільки по даній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження і доказів того, що Руссол Сергій Віталійович є адвокатом матеріали справи не містять, тому він не може бути представником позивача у цій справі.

Ухвала суду від 21.01.2025 року не є судовим рішенням, яке підлягає примусовому виконанню у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, підстав для роз`яснення процесуальних дій суду у справі не вбачається. Наведені у заяві ОСОБА_1 від 21.02.2025 року питання зводяться до незгоди з ухвалою суду.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № Г/АП-1.4.25 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна апартаменти квартирного типу по АДРЕСА_1 .

Позивачем не було сплачено повну вартість за Договором №Г/АП-1.4.25, що виникла у зв`язку зі збільшенням загальної площі нерухомого майна.

21.10.2021 року позивач був повідомлений про введення будинку в експлуатацію та отримання усіх необхідних документів та позивачу запропоновано отримати відповідні майнові права.

01.02.2022 року за № 08/22 надано відповіді на заяви позивача та зазначено на необхідність сплати заборгованості 3173,70 доларів США до 07.02.2022 року, в іншому випадку Договір буде розірвано.

07.09.2022 року за № 22/22 (в редакції листа від 08/09М від 08.09.2022) позивач був повідомлений про розірвання Договору, оскільки не сплачено 100% суми Договору та не вчинено дій спрямованих на прийняття Майнових прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги, що факт отримання повідомлення про розірвання договору саме у вересні 2022 року позивачем не заперечувався.

Згідно з частиною 4 ст. 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.У відповідності до частини 2 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Частиною другою ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.

За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61- 32171сво18) зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі №369/6303/19 зазначено, що встановивши, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартири конкретною датою не визначено, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони відповідача відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до висновків Верховного Суду від 19.03.2021 року у справі №904/2073/19, на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

В свою чергу, відповідно до Договору сторони за власним волевиявленням погодили запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва - 2 квартал 2020 року (п. 4.3. Договору), що не є конкретно визначеним у розумінні вищезазначених положень ЦК України, терміном виконання умов договору, то як наслідок виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді стягнення неустойки (пені).

Сторони погодилися з зазначеними вище умовами Договору, заперечень щодо їх формулювань не висловлювали, в судовому порядку, не заявляли про недійсність умов зазначеного вище договору купівлі-продажу.

Аналогічна позиція викладена у постанові ОП КЦС ВС від 25 березня 2024 року у праві № 759/9026/21

Стосовно можливості застосування до спірних правовідносин положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів, то суд зауважує наступне.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Положеннями ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція (пункт 7); споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних е підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника пункт 22); продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб пункт 17); виконавець суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Слід звернути увагу, що стаття 10 вказаного Закону має назву «Права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг)».

Статтею 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень Договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж, а не надання послуг як помилково посилається позивач.

Верховний Суд у постанові від 17.05.2023 року справа №591/19/20 зробив висновок, що положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» про стягнення пені не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору інвестування у будівництві житла (купівлі-продажу майнових прав), оскільки укладений між сторонами договір про інвестування у будівництво житла не передбачає розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі. А позивачем неустойка обчислена від вартості об`єкта інвестування. При цьому у відповідача не існувало грошового зобов`язання, а лише зобов`язання зарезервувати квартиру й передати її після введення будинку в експлуатацію.

Відтак, з урахуванням вказаного правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, який відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом, суд приходить до висновку про безпідставність посилань ініціатора позову щодо можливості застосування до спірних правовідносин штрафних санкцій, регламентованих ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо вимог про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами. В обґрунтування даних вимог позивач посилається на те, що здійснив оплату за договором, тому до даних правовідносин повинні застосовуватися положення ч. 3 ст. 693, ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно достатті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно достатті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами, позивач посилається на те, що сплатив грошові кошти, зазначені у Договорі у національній валюті шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесенням готівки у визначені цим пунктом строки.

Часткова оплата ціни майнових прав на об`єкт нерухомості та за укладання договору сторонами не заперечується. Зі змісту Договору не випливає, що вартість майнових прав на апартаменти є попередньою оплатою товару.

Також з матеріалів справи вбачається, що майнові права не передані від продавця покупцю, оскільки саме останній порушив умови Договору. Відтак, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 3 ст. 693 ЦК України. А тому вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами не підлягають задоволенню.

З 24.02.2022 року в Україні введено та продовжує діяти воєнний стан, відповідач, звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України в силу дії п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а тому нарахування позивачем інфляційних витрат та 3 % річних є протиправним і позовні вимоги в частині стягнення таких сум не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із частиною першоюстатті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Встановивши, що в договорі строк готовності об`єкта будівництва є орієнтовним, а термін передачі права власності на майнові права на квартиру конкретною датою не визначено, а поставлено в залежність від факту прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення відповідача обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі №711/1032/21.

Оскільки відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою, то відповідно у разі відмови у задоволенню вимоги про визнання дій відповідача такими, що не відповідають вимогам закону, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення моральної шкоди.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з пунктами 2, 8 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення по цивільній справі», рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), Постанови КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 року №161/4641/17, 20.10.2020 року у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 року у справі №585/2958/17, від 12.101.2020 року у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 року у справі №161/7515/15-ц.

Враховуючи наведене та характер даного рішення, суд вважає за можливе не наводити відповіді на кожен аргумент позивача. Більше того, наведення відповідних відповідей суд вважає неможливим з огляду на те, що такі відповіді, які не мають жодного значення для вирішення даної справи, можуть обмежити у встановленні певних обставин суд в межах вказаної справи.

Відповідно до ч.6 статті 453-1 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення за власною ініціативою може зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення незалежно від характеру спору, якщо суд допускає негайне виконання рішення суду. Такий звіт розглядається за правилами статей 453-3 і 453-4 цього Кодексу.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 15, 16, 23, 215, 331, 392, 530, 536, 538, 610, 611, 612, 614, 620, 624, 625, 627, 661, 662, 663, 692, 706, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 19, 43, 76-81, 258-261, 263-265, 352, 453-1 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ БІЛДІНГ УКРАЇНА» про захист прав споживачів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко

Повний текст рішення складено 13 березня 2025 року