Провадження № 2/679/189/2025
Справа № 679/1953/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року

місто Нетішин Хмельницької області

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Пінг-Понг», в інтересах якого діє представник Лановий Євген Миколайович, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини.

12.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 104150382, за яким він має заборгованість у загальному розмірі 34720 грн, що складається з наступного: 1) 8000 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 26720 грн заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлене ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 01Т від 15.01.2021, а останнє відступило це право вимоги позивачу за договором факторингу № 1/15 від 24.01.2022.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за договором про споживчий кредит № 104150382 від 12.10.2020 у розмірі 34720 грн.

З огляду на викладені обставини ТОВ «ФК «Пінг-Понг» просило стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за вказаним договором у розмірі 34720 грн та понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

26.12.2024 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 53).

31.01.2025 судом за заявою представника відповідача адвоката Огойка Андрія Анатолійовича було поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк для подання відзиву на позов та встановлено додатковий строк для подання відзиву до 11.02.2025 (а.с. 66).

11.02.2025 представником відповідача адвокатом Огойком А.А. було подано відзив на позов, в якому він вказує, що ОСОБА_1 категорично заперечує укладення відповідного кредитного договору, отримання за ним грошових коштів та користування ними, у той час як позивачем не надані належні та достатні докази на підтвердження цих обставин. Позивач обґрунтовує свої вимоги паперовими копіями електронних доказів, які не підписані відповідачем, зокрема електронним підписом. У справі відсутні достатні відомості про те, що відповідач підписав договір за допомогою одноразового ідентифікатора, зокрема докази часу та способу генерування такого ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження останнім пропозиції щодо укладення договору.

У справі також відсутні відомості щодо відкриття ОСОБА_1 відповідного карткового рахунку (картки) на виконання умов договору та зарахування коштів на такий рахунок, а додана до позову копія платіжного доручення не містить всіх обов?язкових реквізитів, а тому воно є неналежним доказом.

Представник відповідача вказує у відзиві, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв?язку із розглядом цієї справи, складається з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн, на підтвердження чого не пізніше п?яти днів після ухвалення рішення суду буде надано відповідні докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг виконаних робіт та їх вартості (а.с. 70-75).

24.01.2025 представником позивача ОСОБА_2 було подано відповідь на відзив, відповідно до якої договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Для укладання договору відповідачем було вчинено ряд дій, без здійснення яких договір не було б укладено, що, у свою чергу, підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі та прийняття ним запропонованих умов договору.

Кредитні кошти в розмірі 8000 грн було перераховано відповідачу на рахунок, наданий останнім для отримання таких коштів, що підтверджується доданим до позову платіжним дорученням. Отже, позивачем було надано всі необхідні та наявні у нього докази на підтвердження перерахування кредитних коштів.

Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу представник позивача зазначила, що зобов?язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху», не є обов?язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки суд може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності витрат (а.с. 80-86).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення 12.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 104150382 позивачем було надано його паперову копію та відповідну анкету-заяву позичальника на кредит, і зі змісту цього договору вбачається, що його було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останнього НОМЕР_1 . Відповідно до умов цього договору відповідач отримав у власність грошові кошти в розмірі 8000 грн строком на 17 днів (до 29.10.2020) шляхом їх переказу на картковий рахунок та зобов`язався повернути позикодавцеві кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором строк. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту), складає 2720 грн у грошовому виразі та 730% річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, складає 10720 грн. Проценти за користування кредитом складають 2720 грн та нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 10, 26-28, 29).

Також до позову додано копію платіжного доручення № 24428758 від 12.10.2020, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 кредитні кошти від сервісу tengo.com.ua згідно з договором № 104150382 у розмірі 8000 грн (а.с. 35).

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Мілоан», відповідач має заборгованість за договором про споживчий кредит № 104150382 у загальному розмірі 34720 грн, що складається з наступного: 1) 8000 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 26720 грн заборгованість за відсотками (а.с. 13).

15.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДіДжи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 01Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ДіДжи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 104150382 від 12.10.2020 на суму 34720 грн, що підтверджується витягом із додатку до відповідного договору відступлення права вимоги (а.с. 12, 18-22, 23, 24, 25, 38).

24.01.2022 між ТОВ «ДіДжи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до якого ТОВ «ДіДжи Фінанс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Пінг-Понг» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 104150382 від 12.10.2020 на суму 34720 грн, що підтверджується витягом з додатку до відповідного договору факторингу (а.с. 12, 30-32, 33, 38).

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі 757/40395/20-ц, який суд з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує під час застосування норм права до спірних правовідносин.

Разом із цим представник відповідача у відзиві на позов категорично заперечував укладення ОСОБА_1 вказаного кредитного договору, отримання за ним грошових коштів та, відповідно, користування такими коштами.

Як вбачається з умов договору, його було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписання накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладеного у письмовій формі.

У ч.ч. 1, 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003, тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18; від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18; від 28.12.2019 у справі № 922/788/19; від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов?язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3 ст. 207 ЦК України).

Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом ст.ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Разом із цим доказів укладення відповідного договору, які за формою відповідають вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано.

Так, на підтвердження укладення вказаного кредитного договору позивачем надано суду його паперову копію.

При цьому позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов?язковим реквізитом електронного документа.

Отже, наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказам укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором.

При цьому згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Крім іншого, в матеріалах справи відсутні докази того, що вказаний у відповідному паперовому примірнику договору номер мобільного телефону та зазначений у копії платіжного доручення № 24428758 від 12.10.2020 рахунок дійсно належать відповідачу, а не будь-якій іншій особі, у той час як клопотання про витребування відповідних доказів позивачем не заявлялося.

Більше того, як сама паперова копія кредитного договору, так і копія анкети-заяви не містять ні картковий рахунок позичальника, на який мали бути перераховані кредитні грошові кошти, ні одноразовий ідентифікатор, який було використано позичальником для підписання цього договору.

На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу за вказаним договором та наявності у нього боргу за цим договором позивач надав розрахунок заборгованості та копію платіжного доручення № 24428758 від 12.10.2020 (при цьому, як вже зазначалося судом, доказів, що рахунок, на який були перераховані у вказаному дорученні грошові кошти, належав саме відповідачу, суду позивачем надано не було).

При цьому належними доказами, які підтверджують перерахування грошових коштів, наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно з п.п. 41-46, 59-60 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті.

Згідно з п.п. 59, 60 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) клієнтські рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість. У разі складання регістрів бухгалтерського обліку в електронному вигляді банк зобов`язаний зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України. Клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Отже, банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 630/366/16-ц та від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц.

Однак позивачем не подано до суду належних доказів отримання відповідачем кредиту та перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, а також користування такими коштами, у той час як розрахунок заборгованості, здійснений первісним кредитором, не може вважатися таким документом.

Щодо доданого до позову копії платіжного доручення № 24428758 від 12.10.2020, останнє, крім іншого, не містить всіх необхідних реквізитів як фінансовий документ, зокрема засвідчення банківської установи про проведення відповідного платежу через АТ КБ «ПриватБанк», а саме печаток банку, підпису працівника банку, відмітки банку про проведення банком платежу, він посвідчений лише первісним кредитором ТОВ «Мілоан», а відтак не є належним доказом перерахування коштів відповідачу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Хмельницького апеляційного суду від 10.10.2024 у справі № 758/12667/23, з яким суд першої інстанції погоджується.

При цьому суд вкотре наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що вказаний у копії цього платіжного доручення рахунок за банківською карткою № НОМЕР_2 належить саме відповідачу.

Отже, належних і допустимих доказів отримання відповідачем та користування кредитними коштами, а також виникнення у відповідача заборгованості в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач суду не надав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).

Отже, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів укладення відповідного договору, а також отримання та використання відповідачем кредитних коштів після його укладення, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «Пінг-Понг» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за цим договором недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 100, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (ідентифікаційний код 43657029; місцезнаходження: Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1).

Представники позивача: 1) ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_1 ); 2) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Представник відповідача: адвокат Огойко Андрій Анатолійович (РНОКПП НОМЕР_6 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_3 ).

Суддя І.Г. Безкровний