Провадження 2/193/117/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі секретаря судового засідання Губи О.А.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа без самостійних вимог: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації", про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

19.12.2024 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду через свого представника ОСОБА_2 з вказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказала, що 27.09.1980 між позивачем та ОСОБА_3 був укладений шлюб. В якості весільного подарунку батьки подарували їм з чоловіком для спільного проживання житловий будинок АДРЕСА_1 . Від будинку передали лише ключі, жодних документів на будинок при цьому не надавали.

Оселившись у подарованому будинку у 1981 році, вони за власний кошт та власними силами з чоловіком зробили ремонт, відремонтували господарчі споруди. У подальшому завели власне підсобне господарство, зокрема розводили птицю та худобу, вирощували городину на присадибній ділянці домоволодіння, тощо. Також сплачували кошти за користування природнім газом, електроенергією та інші послуги.

У вказаному будинку за час спільного проживання у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_3 помер і після смерті якого позивачка продовжує проживати у вказаному будинку.

Посилаючись на те, що позивачка ОСОБА_1 відкрито, добросовісно та безперервно з 1981 року володіє вищевказаним житловим будинком, представник позивача просив суд визнати за нею право власності на цей будинок за набувальною давністю.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

20.12.2024 за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.61).

Ухвалою суду від 31.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області та третя особа без самостійних вимог Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, втім направили до суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутності своїх представників. Не заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , 27.09.1980 був укладений шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.08.2024 виданий ВДРАЦС Софіївського РУЮ у Дніпропетровській області (а.с.51).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер (а.с.52).

На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт від 07.11.2024 та проведено оцінку майна на будинок за АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 39,3 кв.м., із господарськими будівлями та спорудами: вхід у погріб, площею 4,6 кв. м., літня кухня 15,7 кв. м., сарай площею 22,5 кв. м., сарай площею 16,2 кв. м., вбиральня, площею 1,7 кв. м. криниця площею 0,6 кв. м., огорожа та ворота, загальною вартістю 152 500,00 гривень (а.с. 14-36).

З довідки Софіївського відділення КП "Криворізьке районне БТІ" ДОР від 07.11.2024 № 264 вбачається, що право власності на цей житловий будинок станом на 31.12.2012 не зареєстровано (а.с. 5).

Відсутні відомості щодо реєстрації цього будинку і у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів.

Як видно із акту обстеження депутата Софіївської селищної ради від 19.11.2024, у житловому будинку по АДРЕСА_1 від 19.11.2024 проживає ОСОБА_1 , та її син ОСОБА_5 , 1986 року народження, син ОСОБА_4 , 1983 року народження зареєстрований але не проживає (а.с. 37) .

Крім того, як вбачається із витягів книг погосподарського обліку домогосподарства у вказаному житловому будинку з 1983 року проживала сім`я, яка складалась із чотирьох осіб: голова сім`ї - ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 , 1983 року народження та син ОСОБА_5 , народжений 1986 року (а.с.38-45).

Також з матеріалів справи видно, що сім`я позивача, проживаючи у цьому будинку користувалася послугами газопостачання починаючи з 1997 року , про що свідчить відповідні абонентські книжки про обслуговування газового обладнання та приладів обліку, докази розрахунку за спожитий природний газ (а.с.46-49).

Під час судового розгляду справи було також допитано свідка ОСОБА_7 сусідки домоволодіння по АДРЕСА_1 . Яка повідомила, що вона оселилася по сусідству, у будинок за АДРЕСА_2 років тому. На той час сім`я ОСОБА_3 вже проживала у вищевказаному будинку. Позивачка та її чоловік постійно доглядали за цим будинком, як за власним, робили у ньому ремонт, підтримували порядок і чистоту на подвір`ї у саду, тримали велике підсобне господарство, поралися на городі. У цьому будинку вини виростили та виховали двох синів. Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 і надалі залишилася проживати у цьому будинку разом з одним з синів та онуком. Їй відомо, що цей будинок тоді ще лише новоствореній сім`ї ОСОБА_8 подарували на весілля їм їхні батьки. Ніколи не чула від місцевих мешканців села, що її сусіди ОСОБА_1 проживали у цьому будинку не законно.

IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить його порушене право на майно.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 4, 3 та ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) роз`яснила, що набуття права власності на річ за набувальною давністю- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК можливе лише за наявності усіх вказаних нижче умов у сукупності, а саме:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння; безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.

Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001.

Окрім того, викладена у ч.3 ст. 397 ЦК України презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, з урахуванням визнання позову органом місцевого самоврядування (що вказує на те, що така нерухомість не набувала статусу безхазяйної речі згідно вимог ст. 335 ЦК України) - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 .

За змістом положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд лише за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З наведених обставин суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 з 1981 року і до цього часу добросовісно, відкрито і безперервно, без будь-яких на то правових підстав володіє та користується вищевказаним житловим будинком, а тому поданий представником позивача позов про визнання за позивачкою права власності на цей будинок за набувальною давністю, ґрунтується на законі і підлягає задоволенню.

Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивачка понесла при зверненні до суду з цим позовом, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Керуючись ст.259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа без самостійних вимог: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації", про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв. м, житловою площею 39,3 кв. м., із господарськими будівлями та будівельними спорудами, а саме: входом у погріб, позначеного у технічному паспорті літерою «Б», площею 4,6 кв. м., літньою кухнею «В» - 15,7 кв. м., сараєм «Г» - 22,5 кв. м., сараєм «Д» - 16,2 кв. м., вбиральнею «Е» - 1,7 кв. м., криницею «І» - 0,6 кв. м., огорожею «№1» та воротами «№2», загальною вартістю 152 500 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце постійного проживання: с. Вишневе Криворізького району Дніпропетровської області, 53160;

Відповідач: Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, , місце розташування: бульвар Шевченка, 19, сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, 53100;

Третя особа: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації", , місце розташування: вул. Лікарняна, 78/8, сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, 53100.

Повний текст рішення суду складено 20.03.2025.

Суддя О. В. Томинець