Справа № 372/4426/24
Провадження № 2-223/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Висоцької Г.В., за участю секретарів судових засідань Куник О.В., Лимаренко О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати незвершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з відповідачки на його користь компенсацію вартості належних кожному у спільному майні подружжя частки незавершеного будівництва; визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: - автомобіль ВАЗ 21101, 2007 р. вип. у д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 45000,00 грн, кухонні меблі та кухонне обладнання вартістю 65000,00 грн, меблі для ванної кімнати вартістю 7000,00 грн, мийка посуду вартістю 10000 грн, ліжка в кількості 3 шт. загальною вартістю 18000,00 грн, електрокамін вартістю 5000,00 грн, мебель гардеробу вартістю 5000,00 грн, котел газовий вартістю 7000,00 грн, котел дровяний вартістю 7000,00 грн, холодильник «самсунг» вартістю 6000,00 грн, телевізор «самсунг» вартістю 3000,00 грн, всього на загальну суму 178000,00 грн; поділити майно, виділивши позивачу автомобіль ВАЗ 21101, 2007 р. вип. у д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 45000,00 грн, все інше майно залишити відповідачки; стягнути з відповідачки на свою користь різницю вартості спільного рухомого майна, яка за його розрахунками становить 44000,00 грн, та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період з 2010 по 2014 рр. ними за спільні кошти збудовано житловий будинок. Документами займалась відповідач по справі, справою позивача було заробляти кошти, купувати матеріали та своєю та своїх рідних працею створювати зазначене майно. У квітні 2024 року відносини між сторонами погіршились, та вони розірвали шлюб. Під час шлюбу між сторонами також придбано вищезазначене рухоме майно: автомобіль, меблі для дому, побутова та ін.. техніка. Таким чином, вказане рухоме та нерухоме майно набуте під час шлюбу, а тому підлягає поділу або присудженню грошової компенсації.

16.08.2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

08.10.2024 року представником відповідачки подано до суду відзив, в якому останній щодо вимог заперечив, зазначивши, що матеріали позовної заяви не місять жодного документа щодо автомобіля чи визначення його вартості, як і щодо найменування та визначення вартості зазначеного позивачем майна, не кажучи вже про те, що додатки не місять ані фіскальних, ані товарних чеків на майно, які б вказували ким та коли воно придбане та його реальну вартість з урахуванням певного зносу. Щодо поділу будинку, то зазначила, що вказаний будинок побудувала її матір на належній їй земельній ділянці, а позивач із відповідачкою їй у цьому допомагали, що унеможливлює його поділ чи визнання спільним майном подружжя.

05.11.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 .

04.12.2024 року на адресу суду надійшли пояснення від третьої особи ОСОБА_5 , в яких остання зазначила, що спірний будинок та земельна ділянка належать їй, що підтверджується додатними відповідачкою до відзиву документами. Позивач та відповідачка коли перебували у шлюбі допомагали їй з будівництвом будинку та певний час з її дозволу там проживали. Вона сама займалась оформленням документів для здійснення будівництва будинку, про що було подано відповідне повідомлення про початок виконання будівельних робіт та виготовлено будівельний паспорт і т.д. У зв`язку із вищевикладеним просила відмовити у позові в цій частині, щодо іншої частини позовних вимог поклалась на розсуд суду.

27.01.2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд по суті.

04.03.2025 року позивачем подано до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме в частині відмови від визнання незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, стягнення з відповідачки на його користь компенсації вартості належних кожному 1/2 частки незавершеного будівництва. В іншій частині залишив без змін позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

04.03.2025 протокольною ухвалою суду прийнято заяву про відмову від частини позовних вимог, закрито провадження у частині вимог щодо об`єкту незвершеного будівництва.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в частині автомобіля та рухомого майна.

Сторона відповідачки у судовому засіданні щодо вимог заперечила, вважаючи, що доказів вважати перелічене майно спільною сумісною власністю позивачем не подано, проти залишення у власність позивачеві транспортного засобу не заперечувала.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що 29 липня 2000 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Обухівського районного управління юстиції Київської області під актовим записом №94.

В квітні 2024 року відносини між позивачем та відповідачкою погіршились, та останньою подано позов до суду про розірванні шлюбу, шлюб розірвано.

Як стверджує у позовній заяві позивач, сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбане наступне рухоме майно:

- автомобіль ВАЗ 21101, 2007 р. вип. у д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 45 000 грн;

- кухонні меблі та кухонне обладнання, вартістю 65 000 грн;

- меблі для ванної кімнати, вартістю 7000 грн;

- мийка посуду, вартістю 10 000 грн;

- ліжка в кількості 3 шт., загальною вартістю 18 000 грн;

- електрокамін, вартістю 5 000 грн;

- мебель гардеробу, вартістю 5000 грн;

- котел газовий, вартістю 7 000 грн;

- котел дровяний, вартістю 7000 грн;

- холодильник «самсунг», вартістю 6000 грн;

- телевізор «самсунг», вартістю 3000 грн.

Всього на загальну суму 178 000 грн.

Згідно зі ст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4).

Так, частиною 1 статті 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

З аналізу положень ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 вказаного Кодексу вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно ст.71СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Згідно ст. ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Шляхом дослідження письмових доказів, поданих позивачем, судом встановлено, що всього підтверджується документами майно, яке набуте сторонами під час шлюбу та може бути спільною сумісною власністю подружжя:

- автомобіль ВАЗ 21101, 2007 р. вип.у д.н.з. НОМЕР_1 .

- кухонні меблі та кухонне обладнання, вартістю 65 000 грн.

Вартість кухонного обладнання підтверджується договором №01-22 від 22.01.2022 року укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 .

Щодо вартості автомобіля суд зазначає таке.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем надано орієнтовну вартість автомобіля, відповідно до оголошень подібного транспортного засобу на сайтах продажу.

Оцінки, яка б була належним та допустимим доказом не було проведено.

Сторони клопотань про призначення експертизи не заявляли.

Суд позбавлений можливості збирати докази самостійно, відтак, оскільки відповідачка ніяким чином не заперечила та не спростувала заявлену позивачем вартість вказаного автомобіля, суд приймає до уваги вартість, що вказана в позовній заяві у розмірі 44000,00 грн.

Щодо іншого майна: - меблі для ванної кімнати, вартістю 7000 грн; - мийка посуду, вартістю 10 000 грн; - ліжка в кількості 3 шт., загальною вартістю 18 000 грн; - електрокамін, вартістю 5 000 грн; - мебель гардеробу, вартістю 5000 грн; - котел газовий, вартістю 7 000 грн; - котел дровяний, вартістю 7000 грн; - холодильник «самсунг», вартістю 6000 грн; - телевізор «самсунг», вартістю 3000 грн., позивачем належними доказами не доведено придбання його під час шлюбу за спільні кошти подружжя.

Твердження позивача про придбання вказаного майна у період перебування у шлюбі із відповідачкою не підтверджуються ані фіскальними, ані товарними чеками, які б вказували на те, коли і ким придбане вказане майно та його аульну вартість з урахуванням певного зносу, що унеможливлює вирішення спору в цій частині у законний спосіб.

А тому суд приходить до висновку про відмову у позовних вимогах в частині визнання спільним сумісним майном подружжя: меблі для ванної кімнати, мийка посуду, ліжка в кількості 3 шт., електрокамін, мебель гардеробу, котел газовий, котел дровяний, холодильник «самсунг», телевізор «самсунг».

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачка під час розгляду справи не заперечувала щодо запропонованого позивачем способу поділу майна, а саме шляхом залишення автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2007 року випуску позивачу ОСОБА_1 .

Так як вартість кухонних меблів є вищою за вартість автомобіля, а частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до переконання про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різниці вартості поділеного майна в розмірі 10 500 грн.

Відповідно до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню частина судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 751 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати майно у вигляді транспортного засобу ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2007 року випуску, та кухонні меблі за договором 01-22 від 22 січня 2022 року, придбані за 65 000 грн, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як подружжя.

Поділити вказане майно. Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2007 року випуску.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на кухонні меблі за договором 01-22 від 22 січня 2022 року, придбані за 65 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю вартості поділеного майна в розмірі 10 500 грн, та частину судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 751 грн, а всього 11251 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька