П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/820/24

Провадження № 22-ц/4815/383/25

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Довгий І.І.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

об 11 год. 30 хв. 06 листопада 2024 року

у м. Сарни Рівненської області

Повний текст рішення складено: 13 листопада 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Маринич В.В.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго";

відповідач ОСОБА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Товариство з обмеженою відповідальністю "Полюс-Сервіс";

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Товариство з обмеженою відповідальністю "Полюс-Сервіс"; про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року в суд звернулося Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (далі ПрАТ "Рівнеобленерго") до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Товариство з обмеженою відповідальністю "Полюс-Сервіс" (далі ТОВ "Полюс-Сервіс"); про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що йому стало відомо про те, що будівлею трансформаторної підстанції по АДРЕСА_1 незаконно заволодів відповідач. Інформація про цей факт надійшла до ПрАТ "Рівнеобленерго" у зв`язку з надходженням до Сарненської міської ради звернення ОСОБА_1 щодо земельної ділянки під трансформаторною підстанцією.

Оскільки земельна ділянка під трансформаторною підстанцією перебуває у володінні Сарненської міської ради, за користування якою позивач сплачує орендну плату, на ній розміщений об`єкт електроенергетики та наявні охоронювані зони, ПрАТ "Рівнеобленерго" було направлено лист до органу міського самоврядування з метою отримання копій документів, поданих ОСОБА_1 .

Виконавчим комітетом Сарненської міської ради надано відповідь, до якої долучено в т.ч. і витяг з Державного реєстру речових прав №344969387 від 01 вересня 2023 року, за яким право власності на будівлю трансформаторної підстанції у АДРЕСА_1 30 серпня 2023 року на підставі рішення загальних зборів ТОВ «Полюс-Сервіс» №5 від 25 серпня 2023 року відповідно до акту приймання-передачі б/н від того ж дня було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Однак це майно є власністю позивача, яким він відкрито і мирно володів та користувався з моменту введення будівлі в експлуатацію 01 червня 1979 року. Будівля трансформаторної підстанції, що знаходиться в АДРЕСА_1 перебуває на балансі ПрАТ "Рівнеобленерго" за інвентарним № 30015914 згідно з довідкою від 14.11.2023 №44-28/8141.

Тому вважає, що відповідач заволодів спірним майном незаконно, а, отже, його має бути повернуто у володіння, користування та розпорядження ПрАТ "Рівнеобленерго" відповідно до ст. 387 ЦК України за рішенням суду.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2024 року позов задоволено.

Поновлено ПрАТ "Рівнеобленерго" строк звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Повернуто із незаконного володіння ОСОБА_1 будівлю трансформаторної підстанції по АДРЕСА_1 на користь ПрАТ "Рівнеобленерго".

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Рівнеобленерго" 3 029 гривень судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права, неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, залишивши позов без задоволення.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду, що висловлені у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17, від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16, від 05 грудня 2018 року у справі №522/2201/15-ц, Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №911/926/17, від 23 січня 2019 року у справі №916/2130/15, від 23 січня 2019 року у справі №910/2868/16.

Оскільки 07 серпня 2003 року Комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" здійснено державну реєстрацію права власності на трансформаторну підстанцію за ВАТ "Сарнивантажавтотранс", тому перебіг позовної давності слід рахувати саме з цієї дати і закінчився він 07 серпня 2006 року. З позовом же ПрАТ "Рівнеобленерго" звернулося лише 27 лютого 2024 року.

Тому не може погодитися із твердженнями позивача про його обізнаність лише у 2023 році із тим, що спірна будівля трансформаторної підстанції вибула із володіння ПрАТ "Рівнеобленерго".

Щодо витребування нерухомого майна, то звертав увагу на те, що перелік нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергетичної компанії "Рівнеобленерго" (далі - ДАЕК "Рівнеобленерго") під час корпоратизації, є правовстановлювальним документом, що підтверджує право власності позивача в т.ч. і на трансформаторну підстанцію ТП-50 по АДРЕСА_1 . Разом з тим з метою забезпечення господарської діяльності ВАТ "Сарнивантажавтотранс" органами Фонду державного майна України у 2003 році було передано у власність ряд будівель і споруд по АДРЕСА_2 . 07 серпня 2003 року на ці об`єкти, в т.ч. і на трансформаторну підстанцію, було здійснено державну реєстрацію, яку заявник вважає законною.

В подальшому спірна будівля неодноразово відчужувалася, а останнім її власником є ОСОБА_1 .

В зв`язку із цим судом залишено без уваги ст.ст. 328, 329, 388 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункт 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України", пункти 32-35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства", постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі №922/623/20.

У поданому відзиві ПрАТ "Рівнеобленерго", вважаючи оскаржуване рішення законним і обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості вимог позивача, оскільки Переліком нерухомомого майна, яке приватизовано у складі цілісного майнового комплексу по Сарненському РЕМ, станом на 01 липня 1995 року визначено право власності ПрАТ "Рівнеобленерго" на спірний об`єкт нерухомості трансформаторну підстанцію по вулиці Варшавська, 8, у м. Сарни Рівненської області. Перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК "Рівнеобленерго" під час корпоратизації, є правовстановлювальним документом, який підтверджує право власності позивача на нерухоме майно, в т.ч. і на ТП-50, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Наказом Фонду державного майна України №906 від 24 травня 2002 року "Про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно" (з доповненнями від 16 жовтня 2002 року) встановлено порядок підтвердження права власності на нерухоме майно, що передане до статутного фонду акціонерних товариств, перетворених з державних підприємств у процесі корпоратизації. Тому саме Фонд державного майна України та його структурні підрозділи як органи приватизації здійснюють підтвердження права власності лише у виключних випадках, в т.ч. ліквідації установи засновника чи отримання від нього відмови у підтвердженні права власності на майно.

Отже, Перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК "Рівнеобленерго" під час корпоратизації, є тим документом, який засвідчує виникнення у Рівненського обласного підприємства електричних мереж ДАЕК "Рівненобленерго", а також у ПрАТ "Рівнеобленерго" як його правонаступника, права власності на ТП-50 по вулиці Варшавська, 8, у м. Сарни Рівненської області.

Тобто сама по собі державна реєстрація права власності на трансформаторну підстанцію за ОСОБА_1 суперечить вимогам закону, а тому не свідчить про правомірність та добросовісність набуття відповідачем цього речового права на спірне майно.

З огляду на це позов про витребування будівлі ТП-50 з чужого незаконного володіння є обгрунтованим і підлягав до задоволення.

Щодо позовної давності, клопотання про застосування наслідків спливу якої заявлено ОСОБА_1 , то суд попередньої інстанції визначився з тим, що цей матеріально-правовий строк ПрАТ "Рівнеобленерго" пропущено не було, адже про порушення свого цивільного права позивач дізнався лише 06 грудня 2023 році при зверненні до Сарненської міської ради Рівненської області.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як з`ясовано судом, з 01 січня 2019 року ПрАТ «Рівнеобленерго» на підставі отриманої ліцензії здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності.

ПрАТ "Рівнеобленерго" є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго", що, в свою чергу, є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства "АЕС Рівнеобленерго", яке було правонаступником Закритого акціонерного товариства "Ей-І-Ес Рівнеенерго", що було створено шляхом реорганізації Відкритого акціонерного товариства "Ей-І-Ес Рівнеенерго" на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 січня 2004 року.

При цьому Відкрите акціонерне товариство "Ей-І-Ес Рівнеенерго" створене шляхом перейменування ДАЕК "Рівнеобленерго" відповідно до рішення протоколу №7 Загальних зборів акціонерів від 14 листопада 2001 року.

ДАЕК "Рівнеобленерго" утворена шляхом перетворення Державного підприємства "Рівненське обласне підприємство електричних мереж" відповідно до Указу Президента України № 282/95 від 04.04.1995 "Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України" та наказу Міністерства енергетики та електрифікації України № 137 від 31.07.1995 (пункт 1.1 Статуту ПрАТ "Рівнеобленерго").

Постановою Верховної Ради України від 07 липня 1992 року затверджено Державну програму приватизації майна державних підприємств, якою одним з етапів приватизації підприємств-монополістів передбачено їх корпоратизацію, що є перетворенням у відкриті акціонерні товариства, сто відсотків акцій яких належить державі (пункти 2.13, 2.14 цієї Програми).

Пунктом 2 Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15 червня 1993 року передбачено, що засновниками відкритих акціонерних товариств, які створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Указом Президента України № 282/95 від 04 квітня 1995 року «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» доручено: 1) Міністерству енергетики та електрифікації України створити державні акціонерні енергетичні компанії згідно з переліком (додаток № 2 до Указу); 2) Фонду державного майна України передати Міністерству енергетики і електрифікації управління частками (паями, акціями) майна державних акціонерних компаній, що створюються відповідно до цього Указу.

Пункт 4 Указу Президента України №281/95 від 04 квітня 1995 року «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» в редакції, чинній станом на 31 липня 1995 року, встановив, що Фонд державного майна України передає Міністерству енергетики і електрифікації України управління частками (паями, акціями) майна державних акціонерних компаній, які створюються відповідно до цього Указу, на період реформування електроенергетичної галузі та становлення ринку енергії.

Відповідно до пунктів 15, 16 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №508 від 05 липня 1993 року в редакції, чинній станом на 14 липня 1995 року, з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов`язків корпоратизованого підприємства. Розмір статутного фонду відкритих акціонерних товариств, створених відповідно до цього Положення, визначається за діючою Методикою оцінки вартості об`єктів приватизації та оренди.

Наказом Міністерства енергетики та електрифікації України №73 від 03 травня 1995 року визначено склад комісії з корпоратизації Рівненського обласного підприємства електричних мереж.

На виконання цього Наказу Рівненським обласним підприємством електричних мереж проведено інвентаризацію майна підприємства відповідно до Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 158 від 02 березня 1998 року станом на 01 червня 1995 року.

Згідно із пунктом 4 цього Положення в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, головною метою інвентаризації є визначення фактичної наявності й стану майна об`єкта інвентаризації, перевірка фактичної наявності майна з даними бухгалтерського обліку, врегулювання інвентаризаційних різниць та відображення результатів інвентаризації у передаточному балансі.

Акт оцінки цілісного майнового комплексу Рівненського обласного підприємства електричних мереж від 01 липня 1995 року затверджено Наказом Міністерства енергетики та електрифікації України "Про створення ДАЕК "Рівнеобленерго" №137 від 31 липня 1995 року.

Цим Наказом Міністерства створено ДАЕК "Рівнеобленерго", яка визнана правонаступником Рівненського обласного підприємства електричних мереж.

Пунктом 3.3 Статуту ДАЕК "Рівнеобленерго", реєстраційний № 1197, що затверджений Міністерством енергетики та електрифікації України від 31 липня 1995 року та розпорядженням Рівненського міського виконавчого комітету від 31 серпня 1995 року, передбачено, що компанія є правонаступником Державного підприємства Рівненське обласне підприємство електричних мереж виробничого об`єднання "Львівенерго" Міністерства енергетики та електрифікації України, до складу якої входить, зокрема і Сарненський район електричних мереж. Майно компанії складається з основних засобів та оборотних коштів, а також цінностей, вартість яких відображена на балансі компанії. Компанія є власником майна, переданого засновником у власність (п. 3.4-3.5 Статуту ДАЕК "Рівнеобленерго").

Пунктом 4.1.1 Статуту ДАЕК "Рівнеобленерго" встановлено, що засновником компанії є Держава в особі Міністерства енергетики та електрифікації України.

Тому правильно встановлено, що ПрАТ «Рівнеобленерго» є правонаступником ДАЕК "Рівнеобленерго".

Рівненське обласне підприємство електричних мереж виробничого об`єднання «Львівенерго» набуло статусу юридичної особи з моменту затвердження 21 квітня 1978 року Статуту зазначеного підприємства Міністерством енергетики та електрифікації Української РСР.

28 листопада 2002 року своїм листом № 04/12-1313 Міністерство палива та енергетики України передало затверджений цим відомством Перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК «Рівнеобленерго» під час корпопатизації 1995 року на 338 аркушах.

Відповідно до цього Переліку нерухомого майна визначено майно, яке приватизовано у складі цілісного майнового комплексу по Сарненському РЕМ станом на 01 липня 1995 року.

Так, за Переліком нерухомого майна, яке приватизовано у складі цілісного майнового комплексу по Сарненському РЕМ станом на 01 липня 1995 року, передбачено право власності правопопередника позивача в т.ч. і на об`єкт нерухомості - ТП-50 по вул. Варшавська у м. Сарни Рівненської області.

22 липня 1998 року Фондом державного майна України прийнято Наказ №1450 "Про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно", яким встановлено перелік документів, які підтверджують право власності акціонерних товариств, що створені в процесі перетворення державних підприємств.

Згідно із п. 2.2 зазначеного Наказу документами, які підтверджують право власності акціонерних товариств, що створені до набуття чинності даним наказом, є Перелік нерухомого майна, переданого у власність вказаних підприємств.

Отже, Перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК "Рівнеобленерго" під час корпоратизації, є правовстановлювальним документом, який свідчить про право власності ПрАТ "Рівнеобленерго" на нерухоме майно, в т.ч. на ТП-50, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Крім того, Наказом Фонду державного майна України № 906 від 24 травня 2002 року "Про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно" визначено порядок підтвердження права власності на нерухоме майно, що передане до статутного фонду акціонерних товариств, перетворених з державних підприємств в процесі корпоратизації.

16 жовтня 2002 року цей Наказ Фонду державного майна України доповнено пунктом 1.5 такого змісту: "Фонд державного майна України, його регіональні відділення та Фонд майна Автономної Республіки Крим за дорученням Фонду державного майна України здійснюють підтвердження права власності на нерухоме майно відкритим акціонерним товариствам, які створені шляхом корпоратизації, у випадках, якщо засновника ліквідовано і правонаступник відсутній або засновник офіційно відмовив ВАТ у підтвердженні права власності на нерухоме майно".

Тому Фонд державного майна України та його структурні підрозділи здійснюють підтвердження права власності лише у виключних випадках, а саме ліквідації установи - засновника чи отримання від нього відмови у підтвердженні права власності на майно.

01 березня 2001 року правопопередник позивача звернувся до Рівненського філіалу Української академії аграрних наук Інституту землеустрою для розроблення технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування земельними ділянками, розташованими в межах м. Сарни.

24 травня 2002 року Рівненським філіалом Української академії аграрних наук Інституту землеустрою розроблено Технічну документацію про передачу земельних ділянок в оренду для виробництва та розподілення електроенергії на території Сарненської міської ради Рівненської області.

Висновком Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Сарненського району та експлікації земель, що передаються в оренду ПрАТ "Рівнеобленерго", визначено земельну ділянку розміром 0,011 га, на якій розташована будівля трансформаторної підстанції. Позивачем також вживались заходи з метою встановлення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, зокрема у 2014-2015 роках, для нарахування орендної плати за її використання.

На основі Технічної документації Сарненською міською радою на підставі свого рішення №55 від 25 червня 2002 року передано в оренду ПрАТ "Рівнеобленерго" землі у м. Сарни для ведення господарської діяльності.

При цьому встановлено, що ПАТ «Рівнеобленерго» як власник здійснює заходи і щодо утримання та користування ТП-50.

Станом на час вирішення спірних правовідносин будівля ТП-50 обліковується на балансі ПрАТ "Рівнеобленерго" у складі таких основних засобів: Будівля ТП № 50: інвентарний номер 30015914, Електрообладнання ТП 10/0,4 № 50: інвентарний номер 400005336.

Згідно із пунктом 9 розділу II, п. 11 розділу ІІІ, п. 28 розділу ІV Методики оцінки вартості об`єктів приватизації, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 18.01.1995, розмір статутного фонду акціонерного товариства, що створюється в процесі приватизації чи корпоратизації, визначається як вартість цілісного майнового комплексу відповідно до розділу III та з дотриманням вимог розділу VI цієї Методики.

Цілісний майновий комплекс - це господарський об`єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг). Оцінка вартості цього комплексу здійснюється на підставі балансу підприємства.

Вартість основних засобів визначається за даними бухгалтерського обліку (інвентарних карток) і відповідно до Порядку індексації вартості окремих видів майна або за результатами експертної оцінки, якщо приватизація здійснюється на неконкурентних засадах.

Пункт 4 Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 158 від 02.03.1998 року, вказує, що головною метою інвентаризації є визначення фактичної наявності й стану майна об`єкта інвентаризації, перевірка фактичної наявності майна з даними бухгалтерського обліку, врегулювання інвентаризаційних різниць та відображення результатів інвентаризації у передаточному балансі.

Тобто на день прийняття Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України № 137 від 31 липня 1995 року існував цілісний майновий комплекс Рівненського обласного підприємства електричних мереж; з метою оцінки вартості цілісного майнового комплексу Рівненського обласного підприємства електричних мереж проведено інвентаризацію майна, за результатами якої складено відомість розрахунку вартості передавальних пристроїв станом на 01 липня 1995 року, до якого була включена і будівля ТП-50 у АДРЕСА_1 .

Також з`ясовано, що земельну ділянку під будівлею ТП-50 було передано в оренду ПрАТ "Рівнеобленерго" згідно із рішенням Сарненської міської ради, на підставі чого було укладено договір оренди землі №463 від 24.07.2003. Договір зареєстрований у Сарненському районному відділі земельних ресурсів, про що у книзі Державної реєстрації договорів оренди землі 06 червня 2003 року зроблено запис за №2, який поновлено у зв`язку із переукладенням договорів оренди у 2014 та 2016 роках.

При цьому позивач щомісячно здійснював оплату за користування земельною ділянкою, що є істотною умовою договору оренди, за весь період використання, що стверджується копіями платіжних документів про здійснення оплати за 2021-2023 роки. Ці обставини іншими учасниками справи не заперечувалися.

Тому з 2003 року і по час вирішення спірних правовідносин ПрАТ "Рівнеобленерго" постійно користується на законних підставах земельною ділянкою, що розташована під будівлею ТП-50, та протягом цього часу щомісячно сплачує орендну плату на користь Сарненської міської ради.

У 2006 році по будівлі трансформаторної підстанції позивач обстежив технічний стан будівлі та отримав у вересні 2006 року від Кооперативно-державного проектно-вишукувального інституту «Волиньагропроект» відповідний паспорт технічного стану цієї будівлі.

З 01 січня 2007 року ПрАТ "Рівнеобленерго" утримує будівлю ТП-50 в належному стані, проводить огляди та роботи в будівлі, що видно із копії акту про використання матеріалів.

08 вересня 2022 року позивачем замінено двоє дверей та залізних замків у будівлі ТП-50, а також встановлено двері у будівлі, що підтверджується план-завданням на виконання робіт.

23 березня 2023 року до ПрАТ "Рівнеобленерго" надійшов запит від ТОВ «Полюс-Сервіс» за підписом його керівника - Сокола В.А., яким встановлено, що дане товариство володіло інформацією щодо монтування позивачем нових дверей у будівлі ТП-50.

Згодом, 06 грудня 2023 року, Сарненська міська рада у відповідь на звернення від 15 листопада 2023 року надала позивачу копії наданих відповідачем документів для отримання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки в АДРЕСА_2 , на якій розташована будівля трансформаторної підстанції, а саме: копію заяви про надання дозволу на виготовлення звіту з експортної грошової оцінки земельної ділянки в АДРЕСА_2 ; копію витягу з Державного реєстру речових прав, де вказано, що ОСОБА_1 є власником будівлі ТП-50 у м. Сарни по вул. Варшавська, 8, та копію технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Полюс-Сервіс» на спірну будівлю.

Разом з тим раніше, 20 квітня 1995 року, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області у зв`язку з прийнятим рішенням про приватизацію майна Сарненської АТБ №2 підприємства «Рівневодбуд» видано наказ № 208 про створення комісії з приватизації.

30 червня 1995 року Наказом № 517 Регіонального відділення Фдержавного майна України по Рівненській області затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу автотранспортної бази №2 будівельно-монтажного управління «Рівневодбуд».

22 листопада 1995 року Наказом № 1037 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області затверджено план приватизації Сарненської автобази №2 будівельно-монтажного управління «Рівневодбуд»; перетворено Сарненську автобазу №2 будівельно-монтажного управління «Рівневодбуд» у відкрите акціонерне товариство «Сарнивантажтранс».

Рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради №459 від 30.10.1995 земельну ділянку в АДРЕСА_2 , площею 3,62 га передано в постійне користування Сарненській АТБ №2 «Рівневодбуд».

Відповідно до пункту 3.9 Плану приватизації, затвердженого Наказом Регіонального відділення фонду Державного майна України по Рівненській області №1037 від 22.11.1995, не входив до переліку майна, яке підлягає приватизації, лише гуртожиток.

На підставі Наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна по Рівненській області №474 від 05.12.2002 передано у власність ряд будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_2 , а 07 серпня 2003 року Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності на трансформаторну підстанцію, номер запису 85-859 в книзі 2. Згідно з Додатком до наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна по Рівненській області №474 від 05.12.2002 "Перелік нерухомого майна у власність ВАТ «Сарнивантажавтотранс» позивачу також передано підстанцію трансформаторну, що розташована по АДРЕСА_2 .

При цьому жодних доказів, які б підтверджували факт обслуговування та користування ВАТ "Сарнивантажавтотранс" спірним майном ТП-50 у період з серпня 2003 року по листопад 2024 року, а також оформлення права користування земельною ділянкою для обслуговування цієї будівлі ОСОБА_1 надано не було.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов ПрАТ "Рівнеобленерго".

Згідно зі ст.ст. 312, 328, 317, 330, 386, 387 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таку позицію щодо умов віндикаційного позову сформульовано у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (провадження 6-2407цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховним Судом України 17 грудня 2014 року висловлено свою правову позицію у відповідній постанові у справі №6-140цс14, де зазначалося, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Право власника на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Отже, згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Таким чином, для надання правильної оцінки фактичним обставинам та для правильного застосування норм права при розгляді заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння визначальним є дослідження правомірності саме первісного відчуження спірного майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду про те, що власником спірної будівлі трансформаторної підстанції є ПрАТ "Рівнеобленерго", а не ОСОБА_2 , то з ними погодитися не можна.

Так, судом попередньої інстанції дано повну і вичерпну оцінку цим обставинам. Зокрема, зібраними у справі доказами підтверджується законність набуття ПрАТ "Рівнеобленерго" права власності на будівлю ТП- АДРЕСА_3 під час корпоратизації згідно з Переліком нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК «Рівнеобленерго» станом на 01 липня 1995 року до утворення 22 листопада 1995 року ВАТ «Сарнивантажавтотранс». При цьому звертаєтсья увага, що трансформаторну підстанцію передано на баланс ПрАТ «Рівнеобленерго» відповідно до Указу Президента України від 04.04.1995 № 282/95 наказом № 137 від 31.07.1995 Міністерства енергетики та електрифікації України. При цьому правопопередник ПрАТ «Рівнеобленерго», а також і сам позивач у період з 1995 року по день звернення до суду відкрито та безперешкодно користувався спірним майном, зареєстрував за собою право користування земельною ділянкою для обслуговування будівлі ТП-50.

Натомість відповідач доказів користування та розпорядження зареєстрованим за ним майном трансформаторною підстанцією по АДРЕСА_1 не надав, а матеріали справи їх не містять.

Відповідно до вимог ст. 330, 388, 658 ЦК України право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника не набувається у тому числі і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується, і не припиняється із втратою ним цього майна.

У разі, коли відчуження майна мало місце два і більше разів після вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі, це майно може бути витребувано власником шляхом подання віндикаційного позову від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

У такому випадку чинне законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів права відчужувати це майно. Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі № 5002-8/5447-2010.

Судом правильно зауважено, що не є перешкодою для витребування майна власником і та обставина, що під час переходу права на спірне майно набувач здійснив реєстрацію права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 зазначала, що у разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Не заслуговують на увагу і аргументи заявника про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що ПрАТ "Рівнеобленерго" є власником спірного майна.

Так, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1898/18 дійшов висновку, що правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється реєстрація права власності на нерухоме майно, передане державою до статутного фонду (капіталу) акціонерного товариства у результаті корпоратизації державного підприємства, є рішення засновника відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі корпоратизації, акт приймання-передавання нерухомого майна або перелік зазначеного майна, наданий засновником чи державним органом приватизації. Внаслідок корпоратизації товариства все майно, включене до статутного фонду останнього, стає власністю новостворюваного товариства, яке утворюється внаслідок корпоратизації.

Тобто Перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК "Рівнеобленерго" під час корпоратизації, є правовстановлювальним документом, який свідчить про право власності ПрАТ "Рівнеобленерго" на нерухоме майно, в т.ч. на ТП-50, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

З приводу посилань апеляційної скарги про сплив позовної давності і, як наслідок, залишення позову з цих міркувань без задоволення, то вони є необґрунтованими і цим обставинам суд першої інстанції уже дав детальну і правильну оцінку.

Так, ПрАТ «Рівнеобленерго» вказує, що дізналося про наявність підстав для звернення до суду із позовом у лютому 2024 року з листа виконавчого комітету Сарненської міської ради від 06 грудня 2023 року.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При поданні віндикаційного позову застосовується загальний трирічний строк позовної давності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом звернуто увагу, що про те, що спірна трансформаторна підстанція передана у власність відповідачу стало відомо ПрАТ "Рівнеобленерго" лише з моменту звернення до Сарненської міської ради щодо оформлення земельної ділянки під спірним майном.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

При цьому на власника майна не покладено обов`язку здійснювати постійну перевірку інформації щодо заволодіння належного йому майна іншими особами.

Тому ПрАТ "Рівнеобленерго" при зверненні до суду 27 лютого 2024 року з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 позовної давності не пропущено.

Не погоджується апеляційний суд і з твердженнями про незастосування висновків Великої Палати Верховного Суду, що висловлені у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17, від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16, від 05 грудня 2018 року у справі №522/2201/15-ц, Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №911/926/17, від 23 січня 2019 року у справі №916/2130/15, від 23 січня 2019 року у справі №910/2868/16. Так, правовідносини, які були предметом перегляду касаційним судом, і спірні права та обов`язки відрізняються між собою обставинами справи, правовою природою та характеристиками. Тобто вони не є релевантними, а, отже, застосованими бути не можуть.

Не ґрунтуються на матеріалах справи покликання ОСОБА_1 про недодержання судом норм процесуального права.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Також хибними є і доводи про неправильне застосування норм матеріального права, адже вони спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Решта аргументів автора апеляційної скарги є необгрунтованими і тому колегією суддів теж відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), рішення від 10 лютого 2010 року).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків