ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3478/25 Справа № 191/2296/24 Суддя у 1-й інстанції - Прижигалінська Т. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Раївська сільська рада Синельниківського району,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Синельниківською окружною прокуратурою на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Прижигалінська Т.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Раївської сільської ради Синельниківського району з вимогою визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай) розміром 6,5755 умовних кадастрових гектари із земель Державного підприємства Синельниківське на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Мати залишила заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, вона заповідала йому. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі із земельної частки (паю) із земель ДП «Синельниківське», що розташовані на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

На момент смерті матері позивач був зареєстрований та проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на що, він вважається таким що фактично вступив у спадщину після смерті матері.

Вказував, що його мати в період з 04 лютого 1972року по 01 липня 2002року працювала в Синельниківській селекційно-дослідній станції Інституту зернового господарства УААН на різних посадах. Даний факт підтверджується записом у трудовій книжці. В 2002році була звільнена в зв`язку з виходом на пенсію. Згідно наказу УААН від 15 березня 2004року № 22 на базі Синельниківської селекційно-дослідної станції Інституту зернового господарства УААН в 2004році було створено окрему юридичну особу - Державне підприємство дослідне господарство „Синельниківське, яке стало її правонаступником в частині переданого майна.

Відповідно до наказу Мінагрополітики від 14 вересня 2006року № 525 Державне підприємство дослідне господарство „Синельниківське припинило своє існування як юридична особа, його правонаступником стало Державне підприємство „Синельниківське.

Трудовим колективом ДП „Синельниківське ще в 2007році було прийнято рішення про приватизацію землі та затверджено список членів трудового колективу та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання паю зі складу земель підприємства. Для формування списку в ДП „Синельниківське була створена уповноважена комісія по розпаюванню земель. Список осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) було затверджено протоколом № 3 від 11 червня 2008року зборами членів трудового колективу ДП Синельниківське. Вказаний Список був також затверджений головою Раївської сільської ради Синельниківського району та погоджений з Синельниківською районною адміністрацією Дніпропетровської області в 2008році. Розпорядженням Голови районної державної адміністрації № 430-р-08 від 10 вересня 2008року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) ДП «Синельниківське» серед членів трудового колективу та пенсіонерів з їх числа у кількості 383 особи, працівників соціальної сфери у кількості 96 осіб згідно списку, затвердженого рішенням загальних зборів 11 червня 2008року, протокол № 3.

У довідці начальника відділу № 8 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за № 31-4-0.110.8- 672/299-24-0.110.8 від 20 лютого 2024року (з уточненням згідно довідки № 823/299-24 від 04 березня 2024року) зазначено, що громадянка ОСОБА_2 була включена за №14 до списку №1 - пенсіонерів Синельниківської селекційно-дослідної станції, які були присутні на зборах громадян, що включені до списку осіб, що мають право на земельну частку(пай) із земель ДГІ «Синельниківське».

Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації № 6-р-09) від 12 січня 2009року «Про надання громадянам земельних ділянок в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства на території Раївської сільської ради» було наданого громадянам в приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) площею 6,5755 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Раївської сільської ради згідно з додатком 1.

В зазначеному додатку 1 до розпорядження голови райдержадміністрації № 6-р-09 від 12 січня 2009року ОСОБА_2 значиться за № 221 (земельна ділянка № НОМЕР_1 ).

Позивач вважав, що за наведених обставин його мати ОСОБА_2 мала право па земельну частку (пай), але не встигла отримати правовстановлюючий документ.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею 6,5755 умовних кадастрових гектарах із земель Державного підприємства Синельниківське на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай), але не встигла отримати правовстановлюючий документ, проте оскільки, спадкодавцеві ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 6,5755 умовних кадастрових гектарів, то і за спадкоємцем ОСОБА_1 слід визнати саме право на земельну частку (пай), а не право власності на земельну частку (пай), як просив позивач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

15 січня 2025 року Синельниківська окружна прокуратура подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що факт не звернення ОСОБА_3 до уповноважених органів може свідчити про відсутність у неї бажання на реалізацію свого права та отримання відповідної земельної ділянки.

Заявник стверджував про те, що ОСОБА_2 право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), яким надано дозвіл на проведення робіт по виділенню земельних часток (паїв) в натурі та видачі державних актів на право приватної власності на землю за життя не реалізувала, а тому відповідно право на земельну часту (пай) із земель ДП «Синельниківське» не набула.

Вказував, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 з урахуванням смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) звернувся до нотаріуса лише у 2024році (через 14 років), отже з моменту виникнення у ОСОБА_1 права на спадкування пройшло 14 років, а позивач як єдиний спадкоємець померлої, звернувся до суду з цим позовом лише у 2024році.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 11 березня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія № НОМЕР_2 , актовий запис №38 від 04 червня 2010року.

Згідно заповіту від 18 березня 2009року посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А. за реєстровим № 302, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, заповідала позивачу ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі з земельної частки (паю) із земель ДП «Синельниківське», що розташовані на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

На момент смерті матері позивач був зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 .

Також підтверджено, що ОСОБА_2 в період з 04 лютого 1972року по 01 липня 2002року працювала в Синельниківській селекційно-дослідній станції Інституту зернового господарства УААН на різних посадах /запис у трудовій книжці виданій 10 липня 1967року на ім`я ОСОБА_4 , 1946року народження/.

Згідно наказу УААН від 15 березня 2004року № 22 на базі Синельниківської селекційно-дослідної станції Інституту зернового господарства УААН в 2004році було створено окрему юридичну особу - Державне підприємство дослідне господарство „Синельниківське, яке стало її правонаступником в частині переданого майна.

Відповідно до наказу Мінагрополітики від 14 вересня 2006року №525 Державне підприємство дослідне господарство „Синельниківське припинило своє існування як юридична особа, його правонаступником стало Державне підприємство „Синельниківське.

Трудовим колективом ДП „Синельниківське в 2007році було прийнято рішення про приватизацію землі та затверджено список членів трудового колективу та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання паю зі складу земель підприємства. Для формування списку в ДП „Синельниківське була створена уповноважена комісія по розпаюванню земель.

Список осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) було затверджено протоколом №3 від 11 червня 2008року зборами членів трудового колективу ДП Синельниківське. Вказаний Список був також затверджений головою Раївської сільської ради Синельниківського району та погоджений з Синельниківською районною адміністрацією Дніпропетровської області в 2008році.

Розпорядженням Голови районної державної адміністрації № 430-р-08 від 10 вересня 2008року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) ДП «Синельниківське» серед членів трудового колективу та пенсіонерів з їх числа у кількості 383 особи, працівників соціальної сфери у кількості 96 осіб згідно списку, затвердженого рішенням загальних зборів 11 червня 2008року, протокол № 3.

Згідно довідки начальника відділу №8 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за № 31-4-0.110.8- 672/299-24-0.110.8 від 20 лютого 2024року (з уточненням згідно довідки № 823/299-24 від 04 березня 2024року), громадянка ОСОБА_2 була включена за № 14 до списку №1 - пенсіонерів Синельниківської селекційно-дослідної станції, які були присутні на зборах громадян, що включені до списку осіб, що мають право на земельну частку(пай) із земель ДГІ «Синельниківське».

Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації № 591/р-08 від 02 грудня 2008року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток(паїв) ДП «Синельниківське» на території Раївської сільської ради» було затверджено середній розмір паю по ДП «Синельниківське» в розмірі 6,5755 умовних кадастрових гектарів та вартість земельної частки(паю) в сумі 26 690 грн. (без коефіцієнта індексації).

З розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації № 6-р-09 від 12 січня 2009року «Про надання громадянам земельних ділянок в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства на території Раївської сільської ради» вбачається, що громадянам було наданого в приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) площею 6,5755 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Раївської сільської ради згідно з додатком 1.

З додатку 1 до розпорядження голови райдержадміністрації № 6-р-09 від 12 січня 2009року вбачається, що ОСОБА_2 значиться за № 221 (земельна ділянка № НОМЕР_1 ).

Довідкою Голови комісії з питань паювання ДП «Синельниківське» Зайцевою О.М. № 222 від 10 червня 2008року, виданою на ім`я ОСОБА_2 за її життя підтверджується, що Протоколом № 3 від 11 червня 2008року загальних зборів трудового колективу ДП «Синельниківське» та пенсіонерів з їх числа були затверджені списки осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю) із земель ДП «Стнельниківське», ОСОБА_2 значиться у списку осіб, що мають право на отримання земельної ділянки(паю) як пенсіонер.

На підставі Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 травня 2024року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на земельну частку (пай).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай), але не встигла отримати правовстановлюючий документ, а позивач фактично вступив у спадщину після смерті матері як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Зазначав, що спадкодавцеві ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 6,5755 умовних кадастрових гектарів, то і за спадкоємцем ОСОБА_1 слід визнати саме право на земельну частку (пай), а не право власності на земельну частку (пай), як просив позивач.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні неповністю відповідають обставинам справи.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи мала мати позивача ОСОБА_2 за життя право на земельну частку (пай).

Згідно з частинами першою, другою статті 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за заявою працівників цих підприємств, установ та організацій.

Відповідно до частини п`ятої статті 25 Земельного кодексу України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Разом із тим, питання приватизації земель урегульовано, зокрема статтями 25, 116, 118, 119, 121, 122 ЗК України, які регулюють правовідносини передачі у приватну власність земельних ділянок з державної або комунальної власності.

Так, згідно частини третьої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з заявою про розроблення проекту землеустрою щодо приватизації цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 122 ЗК України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Разом із тим, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації № 6-р-09 від 12 січня 2009року «Про надання громадянам земельних ділянок в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства на території Раївської сільської ради», громадянам було наданого в приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) площею 6,5755 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Раївської сільської ради згідно з додатком 1.

З додатку 1 до розпорядження голови райдержадміністрації № 6-р-09 від 12 січня 2009року вбачається, що ОСОБА_2 значиться за № 221 (земельна ділянка № НОМЕР_1 ).

Протоколом № 3 від 11 червня 2008року загальних зборів трудового колективу ДП «Синельниківське» та пенсіонерів з їх числа були затверджені списки осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю) із земель ДП «Стнельниківське», ОСОБА_2 значиться у списку осіб, що мають право на отримання земельної ділянки(паю) як пенсіонер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , не оформивши за життя документи про право власності на спірну земельну ділянку.

У встановленому законом порядку позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері за заповітом, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Тож, суд першої інстанції встановивши справжню правову природу правовідносин сторін дійшов до обґрунтованого висновку про те, що у спадкодавця ОСОБА_2 за життя виникло право на спірну земельну частку (пай), а тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), яким надано дозвіл на проведення робіт по виділенню земельних часток (паїв) в натурі та видачі державних актів на право приватної власності на землю за життя не реалізувала, а тому відповідно право на земельну часту (пай) із земель ДП «Синельниківське» не набула.

Посилання апеляційної скарги на практику Верховного Суду в подібних правовідносинах судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, оскільки у вказаних скаржником справах розглядалися позовні вимоги спадкоємців осіб, які не були включені до списків осіб, які мають право на земельний пай, з тих чи інших причин, водночас у даній справі мати позивача була зазначена у таких списках.

Твердження апеляційної скарги прокуратури про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 з урахуванням смерті матері 04 червня 2010року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) звернувся до нотаріуса лише у 2024році (через 14 років), отже з моменту виникнення у ОСОБА_1 права на спадкування пройшло 14 років, а позивач як єдиний спадкоємець померлої, звернувся до суду з цим позовом лише у 2024році, є безпідставним, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У даному випадку, відсутні підстави вважати, що права позивача були порушені з дня смерті матері. Позивач автоматично прийняв спадщину після смерті матері за заповітом, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому з метою оформлення своїх прав на належне його матері за життя право на земельний пай, у 2024році звернувся до нотаріуса, який відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на земельну частку, що може вважатися моментом порушення його прав та початком перебігу строку позовної давності, однак позивач у цьому ж році звернувся до суду з даним позовом.

Отже, позивачем не пропущений строк позовної давності.

Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Дійшов правильного висновку, що оскільки спадкодавцеві ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай), то і за спадкоємцем ОСОБА_1 слід визнати саме право на земельну частку (пай), а не право власності на земельну частку (пай), як просив позивач.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Водночас, відповідно до наданого у відзиві позивачем розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації №456-р-09 від 15 липня 2009року внесені зміни до розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації №6-р-09 від 12 січня 2009року де було уточнено розмір земельних ділянок, які передаються у власність громадян із земель ДП «Синельниківське». За ОСОБА_2 згідно додатку №1 до вказаного розпорядження значилась земельна ділянка під номером НОМЕР_1 площею саме 6,2887га, а не 6,5755га.

З огляду на внесені зміни та зменшення розміру земельної частки (паю), суд при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та визнав за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) площею 6,5755га, що є більшою за ту, на яку мала право ОСОБА_2 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких умов, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи щодо розміру земельної частки (паю), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні обставинам справи (пункт 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, але не з`ясував обставини справи щодо розміру земельної частки (паю), а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши рішення суду в частині зазначення площі земельної частки (паю), вказавши її розмір 6,2887 умовних кадастрових гектарів.

В решті, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Синельниківської окружної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024року змінити в частині зазначення площі земельної частки (паю), вказавши її розмір - 6,2887 умовних кадастрових гектарів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2025року.

Судді: