ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/921/24
Номер провадження 22-ц/818/1495/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року в складі судді Зелінської І.В. по справі № 641/921/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, вимоги за яким у подальшому зменшив, та просив стягнути з відповідачки 210,06 грн як 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 310,20 грн як суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 968,96 грн судових витрат зі сплати судового збору та 2000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2024 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

07 серпня 2024 року поштою представниця ОСОБА_2 адвокат Вайленко Г.О. подала до суду заяву про стягнення судових витрат. Заява мотивована тим, що при ухваленні рішення не було вирішено питання щодо судових витрат, про понесення яких вона зазначала у відзиві на позов. ОСОБА_2 уклала з адвокатом Вайленко Г.О. договір про надання юридичних послуг, предметом якого є представництво її інтересів у цій справі, та додаткову угоду до вказаного договору. Відповідно до акту виконаних робіт вартість послуг склала 2000,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 суму понесених судових витрат, що складається із вартості юридичних (адвокатських) послуг в розмірі 2000,00 грн.

03 листопада 2024 року та 26 листопада 2024 року адвокат Романченко О.М. в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про визнання доказу неналежним, клопотання про залишення без розгляду заяви про розподіл судових витрат та письмові пояснення. Вказав, що додаткова угода № 1 від 07 серпня 2024 року до договору про надання юридичних послуг не містить посилання на договір про надання юридичних послуг № 10 від 23 лютого 2024 року чи справу № 641/921/24, отже є неналежним доказом. Сам договір від 23 лютого 2024 року не надано. Акт виконаних робіт також не містить посилання на номер і дату договору про надання правової допомоги. Матеріали справи не містять заяви відповідачки про те, що докази понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, у відзиві заявлено лише, що розрахунок витрат буде наданий відповідно до ЦПК України. Докази розміру судових витрат подані після судових дебатів без обґрунтування поважності причин неможливості їх вчасного подання, що є порушенням принципів змагальності та диспозитивності.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що відповідачкою надані належні та допустимі докази розміру судових витрат на правничу допомогу, які відповідають критеріям реальності, розумності, а також принципу співмірності.

На вказане судове рішення 23 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 Романченко О.М. через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення заяви відповідачки про стягнення судових витрат без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його поясненням і клопотанню про визнання доказів неналежними. Копію договору про надання юридичних (адвокатських) послуг № 10 від 23 лютого 2024 року не було долучено до матеріалів справи, тому суд був позбавлений можливості встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Акт виконаних робіт від 07 серпня 2024 року не містить інформації про номер і дату вказаного договору. Додаткова угода № 1 від 07 серпня 2024 року до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг взагалі не містить посилання на договір від 23 лютого 2024 року чи справу № 641/921/24, що дає підстави стверджувати, що вказаний доказ є неналежним. Відзив на позов не містить заяви відповідачки або її представника про те, що докази понесених нею судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Докази розміру судових витрат подані після судових дебатів без обґрунтування поважності причин неможливості їх вчасного подання, що є порушенням принципів змагальності та диспозитивності. Також суд не надав оцінки його доводам, викладеним під час судового засідання 27 листопада 2024 року, про неспівмірність заявлених відповідачкою судових витрат із обсягом та переліком дій представника під час розгляду даної справи.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргуОСОБА_1 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_2 представляла адвокат Вайленко Г.О. на підставі ордеру серія АН № 1328801 від 23 лютого 2024 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 10 від 23 лютого 2024 року (а.с. 51).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2024 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

07 серпня 2024 року, тобто у межах передбаченого частиною 8 статті 141 ЦПК України строку, представницею ОСОБА_2 адвокатом Вайленко Г.О. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучено додаткову угоду та акт виконаних робіт від 07 серпня 2024 року.

З додаткової угоди № 1 від 07 серпня 2024 року до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг вбачається, що порядок здійснення розрахунків та сума договору визначається цією додатковою угодою до договору про надання правової допомоги, оплата юридичних послуг здійснюється не пізніше п`яти днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг. Сума договору є гонораром адвоката і становить 2000,00 грн (а.с. 133).

07 серпня 2024 року ОСОБА_2 та адвокатом Вайленко Г.О. підписано акт виконаних робіт, згідно якого на виконання умов договору про надання юридичних (адвокатських) послуг в межах цивільної справи № 641/921/24 адвокат надала наступні юридичні послуги: підготовка відзиву вартістю 1000,00 грн та участь у судових засіданнях вартістю 1000,00 грн, загалом 2000,00 грн (а.с. 132).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Матеріалами справи підтверджується, що адвокатом Вайленко Г.О. в інтересах ОСОБА_2 дійсно подано відзив на позовну заяву (а.с. 48-50), а також вона брала участь у двох судових засіданнях 09 липня 2024 року (а.с. 74) та 02 серпня 2024 року (а.с. 77-78).

З урахуванням відмови у задоволенні позову, складності та категорії справи (стягнення 3% річних та інфляційних втрат), ціни позову (з урахуванням зменшення вимог - 520,26 грн), обсягу доказів у справі і наданих відповідачці послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на надання правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн, що відповідає принципам співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат.

Підстав вважати судові витрати в розмірі 2000,00 грн не співмірними з обсягом дій адвоката не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що відповідачкою не надано належних доказів розміру понесених судових витрат, а саме: не надано копію договору про надання юридичних (адвокатських) послуг № 10 від 23 лютого 2024 року, не вказано в акті виконаних робіт від 07 серпня 2024 року інформації про номер і дату договору; не вказано у додатковій угоді від 07 серпня 2024 року посилання на договір від 23 лютого 2024 року чи справу № 641/921/24, колегія суддів відхиляє, оскільки надані ОСОБА_2 копія додаткової угоди та акт виконаних робіт дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про розмір узгодженого між нею та її адвокатом гонорару. Розмір гонорару адвоката визначається саме додатковою угодою від 07 серпня 2024 року, тому не надання основного договору не перешкоджає суду встановити розмір судових витрат. В акті виконаних робіт від 07 серпня 2024 року зазначено, що послуги надані у справі № 641/921/24, та перелік послуг підтверджується матеріалами цієї справи. Отже, підстав вважати надані відповідачкою докази неналежними немає.

Посилання ОСОБА_1 на наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат без розгляду у зв`язку з тим, що порушено порядок подання доказів, адже її відзив на позов не містить заяви про те, що докази судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, та такі докази подані нею після судових дебатів без обґрунтування поважності причин неможливості їх вчасного подання, що є порушенням принципів змагальності та диспозитивності, колегія суддів також вважає необґрунтованими. У відзиві на позов представницею відповідачки зазначено, що ОСОБА_2 понесені судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу; розрахунок витрат буде надано до суду відповідно до вимог ЦПК (а.с. 50). Тлумачення цієї фрази дає підстави дійти висновку, що представниця відповідачки зробила застереження про те, що докази судових витрат будуть надані нею у порядку, передбаченому частиною 8 статті 141 ЦПК України. У судовому засіданні 09 липня 2024 року представниця відповідачки також просила покласти судові витрати на позивача. Після подачі представницею ОСОБА_2 доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 надав до суду пояснення і клопотання, в яких виклав свої заперечення проти заяви ОСОБА_2 , що свідчить про забезпечення сторонам рівних умов, відсутність порушень прав позивача і принципів змагальності і диспозитивності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, та за подання апеляційної скарги на додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат судовий збір не стягується, підстав для нового розподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина