Справа № 493/1987/24
Провадження № 2/493/193/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Балтського районного суду Одеської області в електронній формі через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.07.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 75669237.

Відповідно до пп. 2.1 - 2.3 договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75669237 від 18.07.2021 року, сума позики складає 4500,00 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка 1,99 % (фіксована) (базова)/день, дата надання позики 18.07.2021р., дата повернення позики 17.08.2021р.

27.01.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" було укладено Договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75669237.

10.01.2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75669237.

Всупереч умов договору №75669237 від 18.07.2021 року відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, що створило заборгованість у розмірі 16807,08 грн., яка складається з наступного: 4944,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11722,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, інфляційні збитки - 79,10 грн., нараховані 3% річних 11,37 грн..

Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором №75669237 від 18.07.2021 року в сумі 16807,08 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.

20.12.2024 року на адресу суду відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором по справі №493/1987/24 в яких зазначила, що позовна заява є необґрунтованою та не відповідає обставинам справи.

Відповідач не погоджується з тим, що підписавши договір, вона підтвердила те, що ознайомлена з усіма істотними умовами договору та отримала необхідну інформацію щодо його укладання, оскільки, посилаючись на Верховний суд, який зазначав, що пересічний споживач без відповідної освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладанні договору позики дотримано вимоги ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем його умов.

Щодо заборгованості за договором в розмірі 16807,08 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4944,14 грн., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11722,47 грн., інфляційні збитки 79,10 грн. та нараховані 3% річних 11,37 грн., відповідач вказує, що згідно ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тому, відповідач вважає, що нарахування процентів у розмірі 11722,47 грн., який фактично перевищує заборгованість за тілом кредиту більш ніж у два рази, також може свідчити на не справедливі умови договору, порушуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності та фактично є надмірним тягарем щодо сплати кредиту.

Крім того, відповідач не погоджується з вимогами про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. та зазначає, що при визначенні суми відшкодування варто виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи предмет позову, ціну позову, складність та обсяг самої справи (а саме те, що справа є малозначною, не потребує великого обсягу дослідження законодавчої бази, наявністю усталеної практики у даній категорії справ), співмірність складності справи із наданими послугами, відповідач вважає необгрунтовними щодо стягнення на користь позивача 9 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

13.01.2025 року до Балтського районного суду Одеської області в електронній формі через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якому зазначено, що доводи викладені у відзиві необґрунтовані, не відповідають дійсності письмовим доказам, наданих позивачем.

Ухвалою судді від 14.01.2025 року відповідь позивача на відзив відповідача залишено без руху та надано відповідачеві додатковий строк для усунення недоліків, оскільки позивачем не надано доказ надсилання відповідачу копії відповіді на відзив.

28.01.2025 року до Балтського районного суду Одеської області в електронній формі через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» надійшла заява позивача про усунення недоліків та надано доказ направлення відповідачу відповіді на відзив на позовну заяву.

Позивач у своєму відзиві на відповідь відповідача, зазначив, що доводи викладені у відзиві необґрунтовані, не відповідають дійсності письмовим доказам, наданих позивачем. Вимоги відповідача стосовно відмови у позовних вимогах про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними виходячи з наступного.

З твердженням відповідача не можна погодитися, тому що кредитний договір був укладений з первісним кредитором, а саме з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».

Згідно п. 12 Договору, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно- телекомунікаційних систем та підписується в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Тобто, 18.07.2021 року відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору відповідно до положень договору, дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписала шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 3LfxnM7rys. Відповідно до положень ЗУ "Про електронну комерцію" договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Таким чином, після підписання відповідачем кредитного договору (шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 3LfxnM7rys), первісний кредитор, як позикодавець за цим договором, на виконання п. 1 цього договору, зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання, та надав відповідачу, як позичальнику, кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Крім того, відповідач шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 3LfxnM7rys підписала і додаток №1 до кредитного договору (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором).

Тобто, відповідач підписавши кредитний договір, погодилася на його умови та була обізнана про зміст, суть, об`єм взятих на себе грошових зобов`язань та наслідки невиконання умов кредитного договору. При цьому волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи відповідача, яка свідомо уклала договір на зазначених в ньому умовах та на час його укладення не заявлялось додаткових вимог щодо його умов та/або відмови від кредитного договору протягом 14 календарних днів з дня подання письмового повідомлення про таку відмову на підставі п. 5 ст. 15 ЗУ «Про споживче кредитування».

Щодо неправомірного нарахування процентів за кредитним договором, позивачем зазначено, що згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Сторонами при укладенні договорів було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача, зазначено наступне.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначена позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, про те надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про те надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справу просить розглянути за наявними документами, які містяться в матеріалах справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судові засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що 18.07.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 75669237 та підписановідповідачем шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 3LfxnM7rys, що вбачається з копії договору позики № 75669237 (на умовах повернення позики в кінці строку позики).

Згідно з п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що вона ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послугами, що передбачено ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» (п.п. 5.1 договору позики).

А також погодилася, що до моменту підписання Договору позики вивчила цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/uа/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, їй зрозумілі (п.п. 5.2. Договору позики).

Відповідно до пп. 2.1 - 2.3 договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75669237 від 18.07.2021 року, сума позики складає 4500,00 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка 1,99 % (фіксована) (базова)/день, дата надання позики 18.07.2021р., дата повернення позики 17.08.2021р.

Крім того, з копії додаткової угоди №75669237 від 13.08.2021 року до договору позику №75669237 від 18.07.2021 року, вбачається, що на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи позикодавця, позикодавець збільшив суму наданої позичальнику позики з 4500,00 грн. на 500,00 грн. Таким чином, загальний розмір позики складає 5000,00 грн.

27.01.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" було укладено Договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75669237.

10.01.2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75669237.

Таким чином, ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №75669237.

Всупереч умов договору №75669237 від 18.07.2021 року та додаткової угоди №75669237 від 13.08.2021 рокувідповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, що створило заборгованість у розмірі 16807,08 грн., яка складається з наступного: 4944,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11722,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, інфляційні збитки 79,10 грн., нараховані 3% річних - 11,37 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 10.01.2023р.

Зі змісту зазначених документів вбачається, що в них визначені основні істотні умови, характерні для кредитних договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, з якими відповідач в свою чергу погодилася на укладення Договору саме такого змісту, про що свідчить їх підписання, тому зазначені документи мають силу договору та вважаються такими, що вчинені у письмовій формі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 205 та ст. 207 ЦК України.

П. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

На підставі ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України.

Зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» вбачається, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Зі змісту ч.1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Положеннями ч.1 та 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 цієї статті).

Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Свої зобов`язання первісний кредитор за Договором №75669237 від 18.07.2021 року та додаткової угоди №75669237 від 13.08.2021 року виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, визначених договором, а саме грошові кошти в сумі 5000,00 грн.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, які передбачені ч.1 ст. 611 ЦК України.

Нормами ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач у відзиві, крім своєї незгоди з розміром процентів у сумі 11722,47 грн. власного контррозрахунку заборгованості не надала.

Враховуючи, що умови щодо сплати процентів визначені договором, укладеним 18.07.2021 року між первісним кредитором і відповідачем, який нею підписаний, то істотні умови договору щодо сплати процентів погоджені сторонами та визначені договором. Доказів скасування або визнання недійсним вказаного договору в повному обсязі або окремої його частини відповідачем також не подано.

Щодо стягнення платежів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справ № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зроблено такі висновки, що «компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є сплатою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно правову відповідальність.

Договором від №75669237 від 18.07.2021 року, укладеним між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 не встановлено іншого розміру процентів річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по платежам за ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахована за період з 27.01.2022р. по 23.02.2022р. на суму простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4944,14 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають платежі за ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 27.01.2022 р. по 23.02.2022р. в сумі 11,37 =4944,14*3%/100%/365*28.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати за лютий 2022 року (у межах заявлених позовних вимог) по 23.02.2023 року у розмірі 79,10 грн., враховуючи показники індексу споживчої інфляції в Україні за вказаний період, виходячи з розрахунку 79,10=4944,14*101,60/100 - 4944,14.

Зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку первісному кредитору та позивачу не повернуті, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 13.11.2024 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки між сторонами існували договірні відносини внаслідок укладання договору про споживчий кредит №75669237 від 18.07.2021 року та додаткової угоди №75669237 від 13.08.2021 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Суд погоджується з доводами відповідача в частині завищеної суми витрат на правничу допомогу на користь позивача та зазначає наступне.

Як визначено ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судовівитрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 5) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до й розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як визначено ч. ч. 1. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позов ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено, судові витрати підлягають стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_1 .

Визначаючи розмір судових витрат, суд враховує документально підтверджені понесені витрати позивачем в саме, суму сплаченого судового збору позивачем згідно платіжної інструкції на переказ готівки № від 28.11.2024 року в розмірі 2422,40 грн., судовий збір сплачений позивачем за подання позову.

02.09.2024 року між ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатом Воронковим О.М. укладено договір про надання правничої допомоги №02-09/2024-2, предметом угоди є надання адвокатом Воронковим О.М. юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Згідно витягу з Акту №2 про надання юридичної допомоги до договору від 12.11.2024 року до договору про надання правничої допомоги №02-09/2024-2 вартість наданих послуг складає 9000,00 грн.

Відповідно до п. 4 ч. ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомогти домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Як визначено п. 6 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

До видів адвокатської діяльності належить, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар с формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін в тому числі, чи міг результат і вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно не обґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо, 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Згідно ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про те, що заявлений представником позивача адвокатом Воронковим О.М. до стягнення розміру витрат на правову допомогу не відповідає критеріям розумності та співмірності, у зв`язку із чим, виходячи з принципу співмірності та розумності, наявні правові підстави для зменшення суми винагороди за адвокатські послуги, та визначення її у сумі 5000,00 грн.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача належить стягнути на користь позивача, понесені ним та документально підтверджені, судові витрати на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в електронній формі через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу (правову) допомогу із врахуванням зменшення суми винагороди за адвокатські послуги в сумі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст.ст.1, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. ст. 205, 207, 509, 512, 514, 516, 526, 530, 610-612, 625, 626, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 137,141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, 6) заборгованість за договором №75669237 від 18.07.2021 року в сумі 16807,08 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00, а всього 24299,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст заочного рішення складено13.03.2025 року.

СУДДЯ