Справа № 299/4506/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2024 року (суддя Левко Т.Ю., повний текст рішення складено 16.08.2024) у справі №299/4506/23, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі банк, позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.03.2019 у розмірі 144 037,64 грн.. Свої позовні вимоги Банк мотивує тим, що 26.03.2019 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою укладено договір, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який було збільшено до 115 000 грн, на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору, відповідачка зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Банк у позові зазначив, що відповідачка станом на 15.04.2023 має заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26.03.2019 в розмірі 144037,64 грн, з них 115771,86 грн заборгованість за кредитом, та 28265,78 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В підтвердження обставин, на які позивач посилався як на підставу для задоволення позову, Банком додано до позовної заяви копії письмових доказів: розрахунок заборгованості станом на 15.04.2023 (а.с.8-10); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.11); довідку про видачу трьох кредитних карток ОСОБА_1 (а.с.12); анкету-заяву ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.13); паспорт споживчого кредиту (а.с.14-18); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.17-58); копія паспорта відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 59, 60).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26.03.2019 у розмірі 35 192,84 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 655,78 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги Банку щодо стягнення суми в розмірі 79756,56 грн. з відповідача є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами, а також врахував те, що відповідачка здійснила всі необхідні дії для повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» та доведення обставин вчинення щодо неї шахрайських дій, пов`язаних із несанкціонованим зняттям третіми особами суми коштів у розмірі 79756,56 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій Банк просить рішення Виноградівського районного суду від 08.08.2024 скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Вказує, що АТ КБ «ПриватБанк» було проведено службову перевірку, якою встановлено, що згідно даних логів входу до акаунту приват24 +70 клієтки ОСОБА_1 , зафіксований вхід 15.08.2022 о 11:57 з мобільного пристрою з геоданими в АДРЕСА_1 . В цей час за допомогою приват24 кредитна картка Універсальна 652296 була перевипущена на віртуальну картку з номером НОМЕР_1 . Позивач вказує, що дана операція проводилась шляхом введення правильного ОТП-паролю, відправленого в SMS на фінансовий номер телефону клієнтки ОСОБА_1 . Далі 15.08.2022 о 12:03 год за допомогою приват24 по новому картковому рахунку був піднятий ліміт оплати в інтернеті до суми 115000 грн. Вказаний картковий рахунок НОМЕР_1 був підв`язаний до електронного гаманця Apple Pay за допомогою ОТП- паролю, відправленого на фінансовий номер телефону клієнтки ОСОБА_1 .

Згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 15.08.2022 з 12:10 по 12:12 год з картки були здійснені 6 інтернет операцій переказу коштів на загальну суму 79756,56 грн.

Таким чином, Банк стверджує, що дані перекази коштів можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону клієнта ОСОБА_1 та її особистої інформації, яку відповідачка повідомила шахраям, що підтверджується зафіксованим дзвінком клієнтки ОСОБА_1 на гарячу лінію Банку 3700.

Стверджує, що ОСОБА_1 в комунікації із шахраєм порушила вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.4.5.1, згідно якого клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, паролі і контактну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях не передбачених договором або що суперечить чинному законодавству.

Отже, оскільки операція щодо переказу коштів була здійснена із використанням реквізитів платіжної картки, у тому числі номеру картки, ПІН-коду, CVV- коду, які відомі тільки власнику картки, Банк не повинен неси відповідальність за дану операцію.

У своїх доводах Банк посилається на висновки Верховного Суду у справах №144/287/17, 524/3979/16 та вказує, що наявність кримінального провадження не може бути підставою для звільнення позичальника обов`язку належного виконання зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав до апеляційного суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести без участі сторони відповідача. Рішення місцевого суду просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 26.03.2019 відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.13).

Згідно Анкети-заяви відповідач висловила свою згоду на те, що Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

У відповідності до умов договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язалась здійснювати погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування.

Відповідно до довідки з банку, ОСОБА_1 було надано кредитні картки, а саме 26.03.2019 було видано картку № НОМЕР_2 з терміном дії до листопада 2022 року, 15.08.2022 - картку № НОМЕР_3 з терміном дії до березня 2026 року; 15.08.2022 - картку НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2026 року (а.с.12)

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.03.2019, доданого до позовної заяви, станом на 15.04.2023 відповідачці нараховано заборгованість за тілом кредиту в розмірі 115771,86 грн., заборгованість за простроченими відсотками 28 265,78 грн., що разом складають суму боргу в розмірі 144037,64 грн (а.с.8-10).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що на картковий рахунок відповідачки 26.03.2019 було встановлено кредитний ліміт 4500грн, 22 січня 2020 року кредитний ліміт було збільшено до 10000 грн, 20.07.2020 кредитний ліміт було збільшено до 20 000 грн, 24.07.2020 кредитний ліміт збільшено до 47000 грн, 14.12.2021 кредитний ліміт було збільшено до 115000грн, а 26.12.2022 було зменшено до нуля (а.с.12).

Судом встановлено, що 15.08.2022 року невідомі особи шахрайським способом шляхом втручання в роботу комунікаційної системи незаконно списали з кредитної картки відповідача і перерахували на невідомі рахунки грошові кошти в сумі 79756,56 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень. Це були наступні операції (грошові перекази коштів) 15.08.2022 року :

- о 12 : 10 - сума 26265,20 грн. платіж №4DB

- о 12 : 11 - сума 26265,20 грн. платіж №6DB

- о 12 : 11 - сума 26265,20 грн. платіж №0DB

- о 12:11 - сума 530,40 грн. платіж №9DB

- о 12:12 - сума 215,28 грн. платіж №8DB

- о 12 : 12 - сума 215.28 грн. платіж №3DB.

Таку інформацію АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачці за результатами перевірки її звернення до Банку.

Згідно з копії протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення (а.с.97), вбачається, що 15.08.2022 в м.Виноградів ОСОБА_1 звернулась до поліції про вчинення щодо неї шахрайських дій. За вказаним зверненням 16.08.2022 в Єдиний реєстр досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження №0000297за ст.190 ч.3 КК України (а.с.98).

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» від 19.09.2022 про опротестування банківських операцій, зроблених 15.08.2022, в якій відповідачка просила банк повернути на її картковий рахунок грошові кошти на суму 79756,56 грн (а.с.103-104).

У відповіді на відзив на позовну заяву представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що 15.08.2022 було зафіксовано дзвінок ОСОБА_1 на гарячу лінію Банку 3700. В ході спілкування з оператором (запис розмови) ОСОБА_1 повідомила, що їй зателефонували невідомі особи, які представились працівниками служби безпеки банку. Попросили перевипустити картку та назвати дані картки, що Вона на їх прохання і зробила (а.с.178).

Відповідні обставини суд першої інстанції не перевірив та стягнув з відповідача на користь Банку лише ту суму заборгованості, яка була визнана відповідачем.

Так, з дослідженого колегією звукозапису дзвінка відповідачки на гарячу лінію банку за номером 3700, на якому зафіксовано розмову заявниці ОСОБА_1 з працівником банку, судом встановлено, що ОСОБА_2 повідомила працівнику Банку, що не подавала заяву на збільшення ліміту кредитної картки. Однак сказала, що їй зателефонували, представились співробітниками служби безпеки банку та повідомили, що заблоковано її картку. Потім передзвонили та попросили, що картку треба переоформити та просили назвати дані по картці. Таким чином, працівником (оператором) банку було встановлено що дані кредитної картки ОСОБА_1 стали відомі третім особам, про що оператор повідомила заявницю (а.с.238).

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже за умови коли електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 676/2792/16-ц (провадження № 61-34233св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 210/245/18-ц (провадження № 61-4352св19), від 05 грудня 2019 року у справі № 168/613/16-ц (провадження № 61-11711св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 повідомила третім особам, які представились працівниками служби безпеки банку, дані по картці, що підтверджується копією звукозапису, поданого представником АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином Банк довів, що користувач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню інформації по картці, яка дає змогу ініціювати платіжні операції та є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Позивач надав суду належні та допустимі докази, якими довів, що відповідачка своїми діями сприяла в доступі до власного карткового рахунку. Списання грошових коштів відбулося за розпорядженням позивачки, і вона повинна нести відповідальність за такі операції перед Банком. В свою чергу відповідачка, має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених у кримінальному провадженні, в якому відповідачка є потерпілою, якщо такі особи будуть виявлені.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми боргу в розмірі 79756,56 грн, зі сплатою яких не погоджується відповідачка ОСОБА_1 .

Оскільки апеляційним судом встановлено, що списання суми коштів у розмірі 79756,56 грн здійснено у зв`язку з діями відповідачки, тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідача таких коштів.

В той же час, щодо суми заборгованості, про стягнення якої пред?явлено вимогу, колегія зазначає наступе.

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання борг за кредитним договором станом на 23 червня 2023 року становить 144 037,64 грн., з яких: 115771,86 грн заборгованість за кредитом та 28265,78 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи позовні вимоги, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26.03.2019 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 13 та зворот).

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, посилаючись на те, що вони є невід`ємними частинами договору.

Однак, Банком не доведено, яку саме картку отримано ОСОБА_1 із даного переліку, який стосується чотирьох видів карт «Універсальна», також у анкеті-заяві від 26.03.2019 не вказано, який саме вид карти «Універсальна» мала намір оформити відповідач.

При цьому в анкеті-заяві позичальника такого не зазначено, як і не визначена процентна ставка за користування кредитними коштами.

Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

У зв`язку з неодноразовою зміною Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ "ПриватБанк" (www.privatbank.ua), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий банком до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідачка розуміла та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

В той же час, зазначене не спростовує факт наявності між сторонами кредитних правовідносин та обов`язок позичальника повернути кредитору суму позики, однак має значення для обсягу відповідальності останнього, зокрема, щодо складових кредитної заборгованості.

Банк зазначав про наявність у ОСОБА_1 станом на 15.04.2023 заборгованості за договором № б/н від 26 березня 2019 року 144 037,64 грн, з яких: 115 771,86 заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 28 265,78 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.8-10).

Посилання позивача на те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, висловила свою згоду з формою договору та Умовами і Правилами, а сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови не можуть бути взятими до уваги, оскільки вказана анкета-заява від 26.03.2019 не містить умов щодо сплати процентів у визначеному банком розмірі, також відсутня конкретизація Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

При цьому, судом встановлено, що у наданому витягу з Умов та правил надання банківських послуг, а також на витягу з Тарифів відсутній підпис ОСОБА_1 .

За обставинами справи Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, також, що саме з цими Тарифами банку була ознайомлена ОСОБА_1 під час підписання заяви, а не з іншими.

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 вказала, що Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві від 26.03.2019 домовленості сторін про сплату відсотків, які нараховувалися Банком, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон N 1023-XII).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Наданий Банком Паспорт споживчого кредит, підписаний ОСОБА_1 15.08.2022, колегія до уваги не бере, оскільки Банком не доведено, що його умови застосовуються до договору, укладеного Банком із відповідачкою 26.03.2019, а інформація, зазначена у Паспорті, зберігає чинність до 30.08.2022.

Враховуючи, що в підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві не передбачені застосовані Банком у розрахунках заборгованості процентні ставки, апеляційний суд вважає, що нарахована Банком заборгованість за відсотками до стягнення не підлягає.

Відтак стягненню з відповідача підлягає сума, визначена Банком як заборгованість за кредитом у розмірі 115 771,86 грн.

Висновки апеляційного суду

Суд першої інстанції неповно з?ясував обставини справи, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, а рішення суду ухвалено з неправильним застосування норм матеріального права. Відповідно до до п.п.1,3,4 ст. 376 ЦПК України, рішення місцевого в частині визначення суми стягнення та розподілу судових витрат слід змінити.

Вирішення питання судового збору

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково - із суми кредитного зобов`язання, визначеної банком в розмірі 144 037,64 грн., стягненню підлягає сума у розмірі 115 771,86 грн, що становить 80,38% заявленого позову.

Оскільки позивачем у справі АТ КБ «ПриватБанк» за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги загалом сплачено 6710 грн (а.с.66, 209), то з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5393,50 грн.

Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2024 року змінити, виклавши другий та третій абзаци резолютивної частини рішення в такій редакції.

«Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд 1 «д», ) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг «б/н» від 26.03.2019 у розмірі 115 771,86 грн. (сто п`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят одна гривня, 43 копійки)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5 393,50 грн (п`ять тисяч триста дев`яносто три гривні п`ятдесят копійок) у відшкодування судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуюча

Судді: