Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Логойди І.В.,

за участі секретаря судового засідання Янцо М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №308/16954/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мигальчич Людмила Анатоліївна, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за участю:

позивача не з`явився

відповідача не з`явився

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мигальчич Людмила Анатоліївна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, згідно з яким просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлове приміщення магазин, розташоване за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 44,2 кв. м. (згідно рішення Ужгородської міської ради № 149 від 27.06.2006р. квартира переведена у нежитлове приміщення) та транспортний засіб Ford Transit Connect, рік випуску 1997, державний номер НОМЕР_1 VIN-код НОМЕР_2 Тип B2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб. см. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити у власність ОСОБА_1 та визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазин, розташоване за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 50,7 кв. м (згідно рішення Ужгородської міської ради № 149 від 27.06.2006р. квартира переведена у нежитлове приміщення). Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Ford Transit Connect, рік випуску 1997, державний номер НОМЕР_1 VIN-код НОМЕР_2 Тип B2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб. см. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля. Згідно з клопотанням про залишення позовної вимоги без розгляду позовні вимоги в частині визнання права власності на легковий автомобіль залишити без розгляду. Отже, позовні вимоги стосуються нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами укладено шлюб 24.10.1989 року, у них народилися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 08 жовтня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. Однак, з моменту подання позову про розірвання шлюбу позиція ОСОБА_2 щодо визнання майна, яке сторони придбали в період перебування у шлюбі, змінились, відповідачем категорично не визнається майно спільним сумісним, крім цього доступу до останнього позивач не має. За період перебування сторін у шлюбі набуто право власності на нерухоме та рухоме майно, а саме: 21.07.2006р. згідно договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. та зареєстрований в реєстрі № 3417, сторони придбали нежитлове приміщення магазин, розташований за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 50.7 кв. м. Згідно Рішення Ужгородської міської ради № 149 від 27.06.2006р. квартира переведена у нежитлове приміщення. В зв`язку з тим що коштів на придбання цього майна у сторін не вистачало, такі уклали кредитний договір № 0 від 24.06.2006р. в АТ Укрсиббанку, який закрили шляхом повного погашення в червні 2011 року В грудні 2008 року придбали транспортний засіб Ford Transit Connect, рік випуску 1997, державний номер НОМЕР_1 VIN-код НОМЕР_2 Тип B2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб. см. Даний транспортний засіб перебуває у повному користуванні відповідача, доступ до такого відповідач не має, як не має доступу до правоустановчих документів (техпаспорту) на нього. Все вище перераховане майно станом на сьогодні як за титульним володільцем зареєстровано за відповідачем і такий почав стверджувати, що воно його та не підлягає поділу, крім цього почав погрожувати, що таке відчужить без згоди позивача третім особам. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідач подав письмову заяву про визнання позову, просить розглянути справу без його участі.

Представник позивача у зв`язку з визнанням позову відповідачем подала письмову заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи без їх участі, відкликання клопотання про витребування доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 24 жовтня 1998 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис №624, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , доданою до матеріалів справи.

08.10.2024 згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.10.2024 у справі №308/5468/24 шлюб, зареєстрований 24 жовтня 1998 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 624, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 розірвано.

У період перебування у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 05.03.2024; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 12.03.2024.

Згідно з договором купівлі-продажу від 21.07.2006 ОСОБА_2 прийняв у приватну власність квартиру, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , складається з двох кімнат, житловою площею 28,9 кв.м, загальною площею 44,2 кв.м згідно рішення виконкому Ужгородської міської ради №149 від 27.06.2006 квартира переведена у нежитлове приміщення, зареєстрований в реєстрі №3417 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. Згідно з довідкою Укрсиббанк від 15.06.2011 виконано кредитні зобов`язання 15.06.2011 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № інформаційної довідки 382538478 магазин після реконструкції власного нежитлового приміщення №1, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Вказане майно придбано сторонами за період перебування у шлюбі, позивач вважає його спільною сумісною власністю. Суду не надано доказів наявності між сторонами шлюбного договору чи домовленості стосовно майна про інше.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України)

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно з вимогами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Обставин, вказаних у ст. 57 СК України, щодо придбання майна суду відповідачем, суду не доведено. Позивачем додано довідку АТ «Укрсиббанк» про погашення ОСОБА_2 кредитних зобов`язань на придбання нерухомості, а саме: квартири, нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , таке не є особистою приватною власністю відповідача.

Вимогами ст. 71 СК України передбачено, зокрема, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 79 ЦПК України, зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведені обставини та відсутність доведених належними доказами підстав визнати особистою приватною власністю будь кого з подружжя вказаного майна, суд не знаходить підстав не визнавати майно, що є предметом даного позову, як об`єкт спільної сумісної власності та вважає, що таке підлягає визнанню частковою власністю по за кожним із колишнього подружжя.

Відповідач визнав позовні вимоги. Позовні вимоги слід задовольнити.

Суд задовольняє позовні вимоги сторін у повному обсязі, тому за правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує сплачений позивачем при подачі позову судовий збір. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, зокрема, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мигальчич Людмила Анатоліївна, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлове приміщення магазин, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв. м, згідно рішення Ужгородської міської ради № 149 від 27.06.2006р. квартира переведена у нежитлове приміщення.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної частково власності у розмірі по на нежитлове приміщення магазин, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв. м, згідно рішення Ужгородської міської ради № 149 від 27.06.2006р. квартира переведена у нежитлове приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2068,50 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 2068,50 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення складено 20.03.2025.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда