Провадження № 22-ц/802/303/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Здрилюк О. І., Осіпука В.В.,

секретар Ганжа М.І.

з участю: представника позивача Іванюка О. І.,

представника відповідача Каліщука В. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2024 року в складі судді Олексюка А. В.,

встановив:

У липні 2024 позивачка звернулася в суд з позовом до Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди мотивуючи тим, що у квітні 2024 вона отримала на бланку Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» повідомлення від 11.04.24 б/н, з вимогою сплатити заборгованість за надання послуги з розподілу природного газу та погрозою про припинення газопостачання. Воно було підписано невідомою особою - представником, без надання документів які підтверджують повноваження Волинської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України», особи яка підписала, та дійсність вимоги. У повідомленні було посилання на типовий договір розподілу природного газу, затв. постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (у подальшому НКРЕКП) від 30.09.2015 №2498, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1384/27829.

За цим типовим договором вона вже приєднана до оператора газорозподільної системи в особі Акціонерного товариства «Волиньгаз». Про припинення дії договору, або про ліквідацію вказаного суб`єкта - її не повідомляли. На сайті Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» її повноважень знайти не змогла, оскільки положення про філію, або статуту головного підприємства там не було. Вказує, що коли вона сплачує за газ, то одночасно сплачує за послугу його транспортування до самої оселі.

Вважає дії ТОВ «Газорозподільні мережі України» зловживанням монопольним становищем та вимаганням грошей. Вказує, що її не повідомили про надання послуги, тому вона і не змогла виконати умови договору, де є зобов`язання послуги прийняти, вона послуги не прийняла, то і сплачувати вона не повинна.

Просила суд визнати дії Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», пов`язані з неодноразовим погрозами припинення газопостачання, без зазначення підстав незаконними та стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди нанесеною погрозами припинень газопостачання, без надання підстав - 90000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 19 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки Волинська філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» не має статусу юридичної особи.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, розглянути справу в апеляційному порядку або направити справу на новий судовий розгляд. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вдався до надмірного формалізму при розгляді справи, порушив її права, як споживача, та безпідставно не задовольнив поданого позивачем після першого судового засідання клопотання про заміну відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду - скасувати, провадження в справі закрити ураховуючи таке.

Встановивши, що позивач визначив відповідачем Волинську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» яка не має статусу юридичної особи, суд дійшов висновку,що ця установа є неналежним відповідачем.

Суд першої інстанції не врахував, що згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила. Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20)).

Верховний Суд при розгляді цивільних справ за позовами, пред`явленими до структурних підрозділів юридичної особи неодноразово акцентував, що структурні підрозділи та окремі органи юридичної особи (філії, представництва, відділи, комісії тощо) не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає структурний підрозділ та окремий орган юридичної особи, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», є неналежним відповідачем є помилковим, оскільки філія взагалі не може бути відповідачем .

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18)).

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про порушення судом вимог статті 51 ЦПК України у зв`язку з відмовою у клопотанні залучити належного відповідача, яке було подано після першого судового засідання, оскільки положеннями частини першої цієї статті передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з частиною третьою статті 51 ЦПК України, після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Позивач не довів суду що не знав та не міг знати, що Волинська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» не має статусу юридичної особи, оскільки із самої назви цієї установи вбачається - що це філія, а філії та представництва, які за своєю правовою формою є відокремленими підрозділами юридичної особи відповідно до положень статті 95 ЦК України не є юридичною особою.

Апеляційний суд не погоджується з аргументами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції рівності сторін у зв`язку із залишенням без розгляду клопотання про заміну неналежного відповідача, яке було подане з порушенням процесуального строку, встановленого законом, оскільки принцип рівності сторін не передбачає надання переваг учасникам судового процесу та не допускає вибіркового застосування норм Цивільного процесуального Кодексу.

Заявник помилково зазначає в апеляційній скарзі про те, що задоволення судом першої інстанції поданої позивачем заяви про забезпечення позову вказує на визнання ризиків порушення прав позивача. Таке тлумачення суперечить положенням ч.2 ст.149 ЦПК України, якою визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. У мотивувальній частині ухвали Луцького міськрайонного суду від 15 жовтня 2024 року, якою позов забезпечено, також суд не робив висновків щодо ризиків порушення прав позивача.

Забезпечення судом виконання норм статті 22 Закону України «Про захист прав споживача» можливе при одночасному виконанні положень Цивільного процесуального Кодексу України , якими встановлено порядок здійснення цивільного судочинства та визначено як процесуальні права, так і процесуальні обов`язки усіх учасників справи, поняття процесуальних строків та наслідки їх недодержання, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом прав позивача, який є споживачем послуг, ґрунтуються на помилковому тлумаченні процесуального закону.

Повноваження апеляційного суду визначені нормами статті 374 ЦПК України, згідно з якою суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Нормами цієї статті апеляційному суду не надано повноважень направлення справи на новий судовий розгляд, тому вимога апеляційної скарги про направлення справи до суду першої інстанції є безпідставною.

Відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

При розгляді справи суд першої інстанції залишив поза увагою норми статті 255 ЦПК України, яку належало застосувати за обставинами цієї справи, у якій визначено відповідачем установу, яка не є юридичною особою, а отже не має цивільної процесуальної дієздатності, тому рішення Луцького міськрайонного суду від 19 грудня 2024 року належить скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись статтями 367,374,377,389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2024 року в цій справі скасувати.

Закрити провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: