Справа № 305/92/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Джуга С.Д.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2024 року, у справі № 305/92/24 (Головуючий: Марусяк М.О.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_2 інтереси якого представляє ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідно свідоцтвами про народження дітей. Сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 12 років за адресою АДРЕСА_1 .

На початку квітня 2023 року ОСОБА_3 покинула місце проживання своєї сім`ї та з того часу більше не цікавиться життям чоловіка та синів, обов`язків по вихованню та утриманню дітей не виконує, їхньою долею не переймається, будь-які контакти між ними відсутні та станом на сьогоднішній день її місцезнаходження не відоме позивачу. Крім того, відповідачка тривалий час зловживає спиртними напоями, у зв`язку із чим діти перебувають на обліку служби у справах дітей. Сини продовжують проживати разом із батьком ОСОБА_2 та перебувають на його утриманні. Усі питання щодо виховання синів вирішується ним самостійно, оскільки відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Ініціативи у спілкуванні, матеріальному утриманні та у вихованні дітей відповідач не виявляє. Своєю бездіяльністю відповідач створює перешкоди у забезпечення прав та інтересів дітей. Відповідач не дзвонить, не цікавиться фізичним і духовним станом дітей, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Відповідач зовсім не спілкується із дітьми, не забезпечує доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для здобуття дітьми освіти. Відповідач тривалий не виконує батьківські обов`язки щодо своїх дітей, не цікавиться їхнім життям, не приймає участі у вихованні, не надає матеріальної допомоги на їхнє утримання, не відвідує як за місцем проживання, так і у навчальному закладі, ухиляється від спілкування, таке нехтування своїми батьківськими обов`язками відбувається протягом тривалого часу, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Все вищезазначене свідчить, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.

Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітніх синів відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки відповідач, не виконувала своїх батьківських обов`язків щодо їхнього виховання протягом тривалого часу. Подібні дії у сукупності свідчать про свідоме та винне нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо малолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рахівського районного суду від 27 червня 2024 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як із висновку органу опіки піклування вбачається, що місце перебування матері дітей невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає і судом не мотивовано чому висновок є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дітей. Відповідно до встановлених обставин ОСОБА_3 будучи матір`ю малолітніх дітей, ухиляється від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання, двох малолітніх дітей, яких із 23.08.2022 р. залишила вдома без нагляду, а сама цілий день вживала алкогольні напої та в кафе, чим порушила вимоги ч 1 ст. 184 КУпАП. Вказана постанова не оскаржувалася та набрала законної сили. Висновком органу опіки піклування підтверджується, що матір дітей не здійснює догляд за ними, періодично зловживає алкогольними напоями, не піклується про духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Працівниками служби у справах дітей та фахівцем соціальної роботи неодноразово проводилися профілактичні бесіди з матір`ю дітей про необхідність здійснення належного виховання та догляду за дітьми, попереджено матір про відповідальність за невиконання своїх батьківських обов`язків. Такі превентивні заходи не змінили поведінку матері у кращу сторону, сім`я перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що опинилася у складних життєвих обставинах.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Ємчук Л.В. яка підтримала, доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_3 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена про що свідчить розписка про вручення їй поштового відправлення і її неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 12 років, і від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

При зверненні у суд із даним позовом позивач зазначає, що на початку квітня 2023 року відповідач покинула місце проживання своєї сім`ї та з того часу більше не цікавилася життям чоловіка та синів, обов`язків по вихованню та утриманню дітей не виконує, їхньою долею не переймається, будь-які контакти між ними відсутні та станом на сьогоднішній день її місцезнаходження не відоме позивачу. Відповідачка тривалий час зловживає спиртними напоями, у зв`язку із чим діти перебувають на обліку служби у справах дітей. Відповідачка зовсім не піклується про дітей, не спілкується з ними, не забезпечує доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для здобуття освіти.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини .

Згідно з положеннями частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є достатньо не обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.

Наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування не містять відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їхнього здоров`я та психічного розвитку. Також висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересом дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

Посилання представника позивача на постанови суду про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст.. 184 ч 1 КУпАП від 26.09.2022 р. та 18.11.2024 р. і встановленні у них факти не є винятковими та крайніми заходами, які можуть слугувати для задоволення заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлення обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, оцінка яких відображена у рішенні суду та мотиви їх відхилення, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ