Справа № 650/2093/24
провадження № 2-о/650/43/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сікори О.О.,

за участю секретаря - Завістовської Л.А.,

представника заявника - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - Сторожа Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої звернувся представник - ОСОБА_3 , про встановлення факту усиновлення, заінтересована особа - Великоолександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року представник заявниці ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить: встановити факт усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця село Корінне, Нижньогірський район, Автономна Республіка Крим, громадянина України, зареєстрований 05 вересня 2012 року Виконавчим комітетом Нижньогірської сільської ради Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, Україна, актовий запис №18; зобов`язати ВЕЛИКООЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У БЕРИСЛАВСЬКОМУ РАЙОНІ ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) поновити актовий запис про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 складений 05 вересня 2012 року Виконавчим комітетом Нижньогірської сільської ради Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, Україна, актовий запис №18 та внести зміни до актового запису про народження, у зв`язку з усиновленням, вказавши: батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, матір`ю дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України. Змінити прізвище дитини із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », по батькові із « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 усиновили дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Корінне, Нижньогірського району, Автономної Республіки Крим. Усиновлення було здійснене на підставі рішення Нижньогірського районного суду Республіки Крим, яке на той момент ухвалювалось за законодавством Російської Федерації, оскільки після окупації Криму у 2014 році Росія встановила на його території власну систему органів влади, включаючи судову.

У зв`язку з тим, що Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією, отримання повторного свідоцтва про народження відповідно до українського законодавства є неможливим. Будь-які акти (рішення, документи), видані незаконними органами на тимчасово окупованій території, згідно зі статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсними і не створюють правових наслідків. Це унеможливлює використання рішення суду, ухваленого в Криму за російським законодавством, для внесення відповідних змін до державних реєстрів України.

Заявниця звернулася до Великоолександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берислаському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням поновити та внести зміни до актового запису про народження дитини, однак їм було відмовлено, оскільки органи державної влади України не можуть визнавати юридичні наслідки рішень окупаційних судів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України, суд має право встановлювати юридичні факти, якщо реєстрація відповідного факту органом державної реєстрації актів цивільного стану є неможливою. Оскільки заявники не можуть у законний спосіб підтвердити факт усиновлення в Україні, звернення до суду є єдиним способом реалізації їхніх прав.

З урахуванням наведеного, а також керуючись Законом України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», заявниця просить суд встановити юридичний факт усиновлення та зобов`язати органи державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини відповідно до українського законодавства.

На судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 пояснила, що заявниця звернулася до суду з метою встановлення юридичного факту усиновлення, оскільки за українським законодавством відповідне усиновлення не відбувалося, а відповідний факт у правовому полі України не мав місця. Представник зазначила, що рішення про усиновлення було ухвалене судом на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, де діяло законодавство Російської Федерації.

Заявниця не зверталася до українських судів із заявою про усиновлення дитини та не проходила передбачену законодавством України процедуру усиновлення. Водночас, через те, що Крим є тимчасово окупованою територією, заявниця не має можливості отримати документи, що підтверджують усиновлення, у встановленому українським законодавством порядку. Відповідні акти, видані окупаційними органами влади, не визнаються Україною та не можуть створювати правових наслідків.

З огляду на це, представник заявниці наголосила, що встановлення юридичного факту усиновлення в судовому порядку є єдиним можливим шляхом для заявниці реалізувати свої права та отримати офіційне підтвердження батьківського статусу відносно дитини, що, у свою чергу, є необхідним для подальшого забезпечення прав та законних інтересів усиновленої дитини.

На судовому засіданні представник заінтересованої особи Сторож Я.В. заперечив проти задоволення заяви та встановлення факту усиновлення, оскільки заявлений факт юридично не мав місця на території України та не може бути визнаний у правовому полі України.

Представник заінтересованої особи зазначив, що усиновлення відбулося за законодавством іноземної держави - Російської Федерації, яке не є чинним на території України та не створює правових наслідків відповідно до українського законодавства. Українські органи державної влади, у тому числі органи державної реєстрації актів цивільного стану, не приймали рішення про усиновлення, а тому відповідний факт не може бути визнаний у судовому порядку як такий, що мав місце в Україні.

Крім того, представник заінтересованої особи наголосив на неможливості поновлення актового запису про усиновлення в державному реєстрі актів цивільного стану України, оскільки такий запис у реєстраційних органах України взагалі ніколи не існував. Законодавство України не передбачає можливості внесення змін або поновлення записів, яких спочатку не було створено відповідно до українського правового порядку.

З огляду на вищевикладене, представник заінтересованої особи вказав на відсутність правових підстав для задоволення заяви та просив суд відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до актового запису про народження № 18, складеного Виконавчим комітетом Нижньогірської сільської ради Нижньогірського району Автономної Республіки Крим 05 вересня 2012 року вбачається, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Корінне, Нижньогірський район, Автономна Республіка Крим, та є громадянином України.

Відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 31.05.2023 органом 2116, вбачається, що ОСОБА_2 є громадянкою України.

Відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 31.05.2023 органом 2116, вбачається, що ОСОБА_4 є громадянином України.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 28 червня 2022 року Новопригор`ївським сільським відділом записів актів громадянського стану (РАГС) Автономної Республіки Крим, вбачається, що ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у селі Корінне, Нижньогірський район, Автономна Республіка Крим, Україна. Батьком дитини зазначено ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 та є громадянином Російської Федерації, а матір`ю - ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 та також є громадянкою Російської Федерації. Актовий запис про народження № 18 було складено 5 вересня 2012 року Виконавчим комітетом Новопригор`ївської сільської ради Нижньогірського району Автономної Республіки Крим. Свідоцтво про народження видано відповідно до законодавства Російської Федерації після анексії Криму. Документ підтверджує факт реєстрації народження дитини в органах окупаційної влади та внесення записів про її батьків як громадян Російської Федерації.

Відповідно до Свідоцтва про усиновлення (удочеріння) серії НОМЕР_4 , виданого 28 червня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_5 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_6 у селі Корінне, Нижньогірський район, Автономна Республіка Крим, Україна, був усиновлений ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які є громадянами Російської Федерації. Згідно з документом, після усиновлення дитині було надано нове прізвище ОСОБА_7 та змінено по батькові з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 . Актовий запис про усиновлення № 00002004 було складено 28 червня 2022 року у Нижньогірському районному відділі записів актів громадянського стану (РАГС) Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Документ підтверджує, що факт усиновлення було зареєстровано на тимчасово окупованій території Криму відповідно до законодавства Російської Федерації.

Відповідно до Договору про прийомну сім`ю, укладеного 31 серпня 2015 року між адміністрацією Нижньогірського району Республіки Крим та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , вбачається, що адміністрація встановила опіку на умовах прийомної сім`ї над малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . У договорі зазначено, що прийомні батьки зобов`язуються виховувати, навчати та утримувати дитину, забезпечувати її соціальний захист, охорону здоров`я та умови для розвитку. Контроль за виконанням договору покладено на органи опіки та піклування Нижньогірського району Республіки Крим.

Відповідно до Договору про передачу дитини на виховання в прийомну сім`ю №16 від 31 серпня 2015 року, укладеного між адміністрацією Нижньогірського району Республіки Крим та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , вбачається, що адміністрація району передала на виховання в прийомну сім`ю неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був визнаний дитиною першої групи здоров`я. Відповідно до договору, прийомні батьки зобов`язувалися виховувати дитину, створювати необхідні умови для її фізичного, психічного, духовного та морального розвитку, забезпечувати отримання освіти та підтримувати здоров`я. Прийомні батьки мали права та обов`язки опікунів щодо дитини, включаючи використання коштів, що надавалися державою для її утримання, а також зобов`язувалися підтримувати контакти дитини з біологічними родичами за умови, що це не суперечить її інтересам. Таким чином, зазначений договір підтверджує, що дитина передавалася на виховання саме на території Російської Федерації, а її правовий статус визначався згідно з законодавством РФ.

Відповідно до Звіту про умови життя та виховання дитини в сім`ї усиновлювачів (удочерителів), складеного 22.05.2023 року Управлінням у справах неповнолітніх та захисту їх прав адміністрації Ніжньогірського району Республіки Крим, вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після усиновлення проживає разом з усиновлювачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

У звіті зазначено, що рішенням суду усиновлення відбулося 18.05.2022 року, а набрало законної сили 07.06.2022 року. Звіт містить інформацію про умови проживання дитини, його фізичний та психологічний стан, навчання, адаптацію в соціальному середовищі, а також оцінку успішності усиновлення. Вказано, що базові потреби ОСОБА_11 у харчуванні, житлі, одязі, медичному обслуговуванні та освіті забезпечені належним чином. ОСОБА_12 добре адаптований у сім`ї, навчається у школі, бере активну участь у житті класу та позашкільних заходах.

Також зазначено, що усиновлювачі надають належний догляд, підтримують емоційний комфорт дитини та сприяють його розвитку. Висновки звіту підтверджують, що усиновлення є успішним, мотивація батьків-усиновлювачів адекватна, їх відповідальність та усвідомлення своєї соціальної ролі як усиновлювачів оцінені як "добре".

Відповідно до педагогічної характеристики учня 4 класу МБОУ «Жемчужинська СОШ(ДС)», виданої на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що він навчається у 4 класі загальноосвітньої школи за програмою УМК «Школа Росії». Проживає у багатодітній сім`ї, у якій психологічно захищений, отримує моральну підтримку, батьки піклуються про нього, враховують його особисті потреби та інтереси.

Відповідно до Виписки з історії хвороби № 1515 Нижньогірської центральної лікарні (дитяче відділення), вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував у стаціонарі з 17.01.2015 по 31.01.2015 року. Діагноз при госпіталізації - соціальне сирітство, супутній діагноз - гостра кропив`янка, фуд-залежна алергія.

Відповідно до Акта перевірки умов життя неповнолітнього підопічного, складеного адміністрацією Ніжньогірського району Республіки Крим 23 травня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває під опікою ОСОБА_14 та ОСОБА_4 на підставі договору про прийомну сім`ю від 31.08.2015 №16. Рішенням Ніжньогірського районного суду від 18.05.2016 його мати була позбавлена батьківських прав, а відомості про батька записані зі слів матері. В ході перевірки встановлено, що дитина проживає у прийомній сім`ї у АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Великоолександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 357/25.2-76 від 03.05.2024, вбачається, що адвокату Мендрику Дмитру Олександровичу було надано відповідь на його запит щодо поновлення актового запису цивільного стану. У відповіді зазначено, що поновлення актового запису може бути здійснене лише за заявою особи, щодо якої було складено запис, одного з батьків неповнолітнього, піклувальника чи опікуна, спадкоємця померлого або представника органу опіки та піклування, який має відповідні повноваження.

Також повідомлено, що надіслане адвокатом рішення суду Російської Федерації від 18.05.2016 про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для поновлення запису, оскільки відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які документи, видані органами окупаційної влади на тимчасово окупованій території України, є недійсними і не створюють жодних правових наслідків. У зв`язку з цим запит адвоката не може бути виконаний.

Відповідно до рішення Нижньогірського районного суду Республіки Крим від 18 травня 2016 року у справі № 2-234/2016, встановлено, що ОСОБА_15 не виконує батьківських обов`язків щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням дітей, не забезпечує їх матеріально, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на розвиток дітей. Представник органу опіки та піклування підтримав позов, зазначивши, що відповідач неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З урахуванням викладеного, суд ухвалив задовольнити позов та позбавити ОСОБА_15 батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей. Опіку над дітьми визначено за ОСОБА_15 . Суд також постановив стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 300 рублів щомісяця.

Відповідно до рішення Нижньогірського районного суду Республіки Крим від 18 травня 2022 року у справі № 2-211/2022, було задоволено заяву ОСОБА_14 та ОСОБА_4 про усиновлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Суд визнав дітей усиновленими ОСОБА_14 та ОСОБА_4 та вніс зміни до актових записів про народження, змінивши прізвище дітей на « ОСОБА_7 » та вказавши усиновлювачів як батьків. Рішення набрало законної сили

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до статті 1 ЦПК України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав

і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки

у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 жовтня

2018 року у справі № 235/2357/17.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Відповідно до пп. 1, 10, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд вправі розглядати справи про встановлення фактів реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Відповідно до пункту 3.17. Розділу «III. Поновлення актових записів цивільного стану» Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану є підставою для поновлення актового запису цивільного стану у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його первинного складання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, позбавлення та поновлення батьківських прав вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі відповідного рішення суду в день надходження копії такого рішення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою копії такого рішення.

Отже, наведені положення цивільного та цивільно-процесуального законодавства свідчать про те, що законодавством України не передбачено встановлення факту усиновлення, а передбачено лише встановлення факту реєстрації усиновлення.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами окупаційної влади на тимчасово окупованій території України, є недійсним і не створює правових наслідків. Винятки становлять документи, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які можуть бути враховані українськими державними органами за правилами «намібійських винятків».

Однак у зазначеній справі йдеться не про встановлення факту народження, смерті чи шлюбу, а про встановлення факту усиновлення, що виходить за межі передбачених законом винятків.

Крім того, встановлення юридичного факту реєстрації усиновлення можливе лише в тому випадку, якщо такий факт вже мав місце та був належним чином зареєстрований у відповідних органах державної влади України. В даному випадку реєстрація усиновлення здійснювалася органами, що діяли на тимчасово окупованій території за законодавством російської федерації, яке не визнається правовою системою України. Відповідно, акт реєстрації усиновлення, складений незаконними органами окупаційної влади, не породжує правових наслідків на території України.

Таким чином, заявлений факт юридично не мав місця в правовому полі України, а тому не може бути визнаний у судовому порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заяву не може бути задоволено.

Питання усиновлення у цій справі на території України може бути вирішене лише шляхом звернення заявників до суду із заявою про усиновлення відповідно до вимог глави 18 Сімейного кодексу України та статті 293 ЦПК України, з дотриманням встановленої законом процедури, що включає проходження відповідної перевірки органами опіки та піклування, надання висновку про можливість усиновлення та винесення рішення судом України в установленому порядку.

Будь-які інші способи, зокрема визнання факту усиновлення на підставі рішень органів влади держави-окупанта, суперечать законодавству України та міжнародним нормам.

Покликання представника заявника на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 03 червня 2019 року, яким було встановлено факт усиновлення на тимчасово-окупованій території України не має для суду при розгляді даної справи юридичного значення, оскільки відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення першої інстанції є обов`язковими лише для учасників конкретної справи та не мають сили прецеденту. Це означає, що суди розглядають кожну справу окремо, виходячи з її індивідуальних обставин і доказової бази. Таким чином, рішення Новотроїцького районного суду не є зразком для вирішення аналогічних спорів і не може бути підставою для ухвалення аналогічного рішення у цьому випадку.

На підставі викладеного та керуючись вищенаведеними положеннями ЦК України та ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої звернувся представник - ОСОБА_3 , про встановлення факту усиновлення, заінтересована особа - Великоолександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду ухвалено 10 березня 2025 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора