ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2200/25 Справа № 212/6060/23 Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 212/6060/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю. В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 травня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 12 липня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу сторонами залишилась проживати з позивачкою.

Відповідно до судового наказу, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 212/665/20 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви 28 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

04 квітня 2023 року державним виконавцем Покровського ВДВС у місті Кривому Розі відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного судового наказу ВП № 71447690. Аліменти отримувала з останнього місця роботи відповідача, про те, що відповідач був мобілізований та отримує грошове забезпечення, їй не було відомо.

Згідно розрахунку заборгованості, наданим Покровським ВДВС, у зв`язку з неповідомлення відповідачем про зазначену обставину, виникла заборгованість по аліментах в розмірі 136 019,73 грн.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 умисно не повідомив державного виконавця про те, що він має інший дохід у військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі наведеного вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з умисної невиплати аліментів (укриття доходу) стягнення яких відбувається за судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року у справі № 212/665/20 за період з 18 березня 2022 року по 01 червня 2023 року в розмірі 100 відсотків заборгованості в сумі 136 019,73 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції прийнято рішення без належного вивчення матеріалів справи, без належної оцінки кожного доказу, а сам судовий розгляд був необ`єктивним, упередженим та неповним, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, не відомо з яких причини, не вказав в оскаржуваному рішенні третю особу покровський відділ державної виконавчої службт у місті Кривому Розі Криворізького району дніпропетровської області Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідач по справі не оскаржив нараховану йому державною виконавчою службою заборгованість за період з 18 березня 2022 року по 01 червня 2023 року в розмірі 136 019,73 грн.

Апелянт зазначає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання дитини з усіх видів заробітку, при цьому умисно не повідовим державного виконавця про отримані ним доходи від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з охорони мостів на посаді повара.

Отримані кошти від відповідача в розмірі 18 592,98 грн за період з 01 лютого 2022 року по 30 червня 2023 року позивач отримала від відповідача за користування належним їй автомобілем, а не в рахунок сплати аліментів.

Спростування заборгованості відповідачем не доведено, письмової заяви відповідач до бухгалтерії військової частини про утримання аліментів не писав, той факт що відповідач вважає отримані в ЗСУ кошти його особистими суд першої інстанції помилково прийняв як належний доказ у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 12 липня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.12), який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року - розірвано (а.с.13-14).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 07 жовтня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідно до якого батьком дитини зазначений ОСОБА_2 (а.с.15).

10 лютого 2020 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у цивільній справі № 212/665/20 видано судовий наказ, відповідно до якого належить стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви 28 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ видано стягувачу 22 вересня 2020 року (а.с.16). Копія судового наказу 10 лютого 2020 року судом за допомогою поштового зв`язку була направлена ОСОБА_2 за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , але конверт з поштовим відправленням був повернутий до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 74-75).

18 березня 2022 року ОСОБА_2 призваний по мобілізації на військову службу у Військову частину НОМЕР_1 (а.с.18).

04 квітня 2023 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі відкрито виконавче провадження за судовим наказом № 212/665/20 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.103).

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження за допомогою поштового зв`язку була направлена боржнику ОСОБА_2 за місцем реєстрації, але 23 травня 2023 року конверт з поштовим відправленням був повернутий до Покровського ВДВС у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.101-104), тобто ОСОБА_2 зазначене поштове відправлення вручено не було, в зазначений період ОСОБА_2 перебував на військовій службі.

31 травня 2023 року Покровським ВДВС отримано відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до якої ОСОБА_2 з 18 березня 2022 року призваний на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 (зворот а.с.51).

28 червня 2023 року ОСОБА_2 особисто отримав в Покровському ВДВС копію постанови про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом від 10.02.2020 року у справі № 212/665/20 (а.с.105, 101).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Покровського ВДВС станом на 01 червня 2023 року, заборгованість ОСОБА_2 складає 136 019,73 грн (а.с.21).

Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати військової частини НОМЕР_1 щодо ОСОБА_2 за постановою ВП № 71447690 від 09 травня 2023 року, заборгованість по аліментам, яка виникла станом на 01 червня 2023 року в розмірі 136 019,73 грн, станом на 01 травня 2024 року погашена в повному обсязі (а.с.117).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність винних дій відповідача, що призвели до виникнення заборгованості, та вважає доведеним, що відповідачу стало відомо про необхідність негайної сплати аліментів на користь позивача на підставі судового наказу лише 28 червня 2023 року.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням викладеного, обов`язок відповідача щодо утримання доньки до досягненню нею повноліття є беззаперечним та у будь-якому випадку не може бути невиконаним.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема, у постановах від 13 липня 2022 року справа №760/6863/19, від 18 січня 2023 року справа № 161/5211/22, від 08 березня 2023 року справа №461/7406/18, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вказані правові висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року справа № 381/1553/19, від 24 травня 2023 року справа № 372/3260/20, які суд у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом доказування в справі (ч.2 ст.77 ЦПК України) є власне сам факт виникнення відповідної заборгованості з вини платника аліментів і, як наслідок, виникнення в отримувача аліментів права на пред`явлення відповідної вимоги, та відповідні параметри для нарахування відповідно до закону неустойки за прострочення сплати аліментів: база нарахування, період нарахування, помісячна розбивка нарахувань, платежів, заборгованості, результат обрахунку неустойки (пені), вина платника аліментів у заборгованості. Тобто, предметом доказування є підстави позову та обставини, якими позивач обґрунтовує необхідність стягнення неустойки.

Так, звернення до суду з відповідною позовною вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 136 019,73 грн, обумовлено тим, що платних аліментів свідомо, умисно не виконує рішення суду внаслідок чого, за ним утворилася заборгованість зі сплати аліментів, що призводить до порушення прав та інтересів дитини на належне утримання.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року справа № 760/6863/19 вказано, що доводи касаційної скарги апелянта про помилковість висновків суду апеляційної інстанції про зменшення розміру заборгованості відповідача за аліментами та, як наслідок, зменшення пені, відхиляються касаційним судом, оскільки суд апеляційної інстанції надав належну оцінку заяві позивача від 22 жовтня 2013 року про відсутність майнових претензій за аліментами щодо відповідного періоду та дійшов обґрунтованого висновку про виключення періодичних платежів, які підлягали сплаті в цей період, із загального розміру заборгованості.

У вказаній постанові також констатовано, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідальність платника аліментів за їх прострочення обмежується 100 відсотками заборгованості за аліментами, що узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 569/14819/19.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами з дня набрання судовим наказом законної сили, відповідно до якого були присуджені аліменти та до моменту пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (майже 3 роки), були відсутні майнові претензії щодо сплати аліментів, а тому колегія суддів не вбачає, що заборгованість по сплаті аліментних платежей з 28 січня 2020 року по 04 квітня 2023 року (включно), виникла за вини платника аліментів.

Суд, вбачає суперечливе твердження позивача з приводу навмисного та свідомого ухилення відповідача від сплати аліментів за весь період, з урахуванням тієї обставини, що майже 3 роки позивач не вчиняла жодних заходів з реалізації рішення суду про стягнення аліментів, при цьому, матеріали справи не містять доказів того, шо позивач до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання (04 квітня 2023 року), зверталася до відповідача про необхідність виконання судового наказу в добровільному порядку, повідомивши його про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів.

Відтак, відсутні підстави для нарахування пені у будь-якому розмірі за прострочення сплати аліментних платежів за 28 січня 2020 року по 04 квітня 2023 року включно, оскільки у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплати заборгованості за аліментами.

Разом з тим, заборгованість по сплаті аліментів за період з 04 квітня 2023 року по 01 червня 2023 року (включно), у відповідача наявна, що вбачається з розрахунку розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Покровського ВДВС станом на 01 червня 2023 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019р. у справі №333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеної станом на 01 червня 2023 року, за квітень 2023 року аліментний платіж становить 9 907,95 грн, за за травень 2023 року аліментний платіж становить 5 223,18 грн, тобто загальний розмір платежів за вказаний період складає 15 131,13 грн.

Відтак, розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів по вказаним вище платежам за період з квітня 2023 року по 01 червня 2023 року, включно, є наступним: квітень 2023 року становить 2 675,15 грн (9 907,95 x 27 x1%); травень 2023 року становить 3 029,44 грн (5 223,18 x 58 x 1%), а в загальному становить 5 704,59 грн.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на викладене, колегія суддів, оцінивши надані учасниками судового розгляду докази, заперечення та обґрунтування, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності судового розгляду, беручи до уваги те, що неустойка не повинна бути надмірним тягарем, яка би спотворювала її розумне стимулююче призначення у відповідних відносинах, а також керуючись принципом розумності у сімейних відносинах, приходить до висновку, що відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментних платежів за період з 28 січня 2020 року по 04 квітня 2023 року включно включно, а тому колегія суддів констатує відсутність підстав для стягнення пені з відповідача на користь позивача за вказаний період, разом з тим, стягнення з відповідача на користь позивача за період з квітня 2023 року по 01 червня 2023 року включно неустойки (пені) в розмірі 5 704,59 грн, є правомірним та на переконання колегії суддів стимулюватиме відповідача дотримуватися належної дисципліни щодо сплати аліментів та погашення наявної заборгованості.

Вказаний висновок колегії суддів повністю узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 грн подання позову та 1610,40 грн за подання апеляційної скарги, що разом становить 2 684 грн.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення у справі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 5 704 (п`ять тисяч сімсот чотири) грн 59 коп за період з квітня 2023 року по 01 червня 2023 року включно.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Поіний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: