Справа № 473/3706/18
УХВАЛА

іменем України

"14" березня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю: секретаря судового засідання Гоженко В.О., заявника ОСОБА_1 , представниці заявника адвоката Вуїв, О.В., державного виконавця Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Кашарайло К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту,

ВСТАНОВИВ

в лютому 2025 року ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою, поданою в його інтересах адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, в якій просив визнати бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту протиправною, зобов`язати останнього зняти арешт з майна заявника, накладений на підставі відповідної постанови від 05 травня 2023 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що на примусовому виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 57711341 щодо стягнення з заявника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до повноліття дітей, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2018 року.

В порядку виконання вищевказаного рішення суду ОСОБА_1 здійснював переказ грошових коштів стягувачу, але в зв`язку з відсутністю документального підтвердження виконання боржником свого обов`язку щодо утримання дітей, державний виконавець нарахував боржнику заборгованість за аліментами та виніс постанови про встановлення тимчасових обмежень, відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», наклав арешт на рухоме та нерухоме майно боржника (постанова від 05 травня 2023 року), вніс відомості щодо нього до Єдиного реєстру боржників.

В подальшому, після надання заявником доказів щодо сплати аліментів, державним виконавцем були скасовані тимчасові обмеження, внесені відповідні зміни до Єдиного реєстру боржників, знятий арешт з рухомого майна, а саме автомобіля марки Mercedes-Benz Vario 815-D, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проте інше майно залишилося під арештом з метою забезпечення виконання рішення суду (постанова від 24 квітня 2024 року).

Наразі у заявника виникла необхідність продати належний йому автомобіль марки Mercedes-Benz Vario 614-D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , проте при зверненні до Територіального сервісного центру № 4844 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області, отримав повідомлення про неможливість відчуження транспортного засобу в зв`язку з наявною забороною на вчинення відповідної дії, встановленою державним виконавцем (постанова від 05 травня 2023 року).

На звернення ОСОБА_1 щодо зняття арешту з всього належного йому майна державний виконавець відмовив. Проте, заявник вважає, що відсутні підстави для подальшого продовження арешту майна, оскільки заборгованість за аліментами відсутня. Незняття арешту є порушенням його прав.

В зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , його представниця адвокат Вуїв О.В. скаргу підтримали.

Державний виконавець Кашарайло К.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_1 . Зазначала, що саме в результаті неналежного виконання боржником своїх обов`язків щодо утримання дітей (щомісячно сплачувати аліменти) належним чином та у спосіб визначений рішенням суду виникла заборгованість за аліментами, в зв`язку з чим була винесена, зокрема постанова про накладення арешту майно боржника, що повністю відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, умови зняття арешту з майна боржника за виконавчим провадженням щодо стягнення аліментів передбачені п.7 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, арешт у даному випадку може бути знятий за умови, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Оскільки матеріали виконавчого провадження не містять документів, які б підтверджували забезпечення виконання рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 57711341, суд прийшов до наступного.

Як убачається з матеріалів справи на примусовому виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 57711341 щодо стягнення з заявника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до повноліття дітей, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2018 року.

В межах вказаного виконавчого провадження 05 травня 2023 року старшим державним виконавцем Вознесенського відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашарайло К.С. винесено, зокрема постанову про арешт майна боржника, з огляду на наявну заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів в розмірі 31562,64 грн (визначена станом на 01 травня 2023 року).

В подальшому, в зв`язку погашенням боржником заборгованості за аліментами, постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашарайло К.С. винесено постанову про зняття арешту з майна, відповідно до якої знятий арешт з рухомого майна, а саме автомобіля марки Mercedes-Benz Vario 815-D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , інше майно залишилося під арештом з метою забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру № 4844 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області від 19 лютого 2025 року за ОСОБА_1 станом на 19 лютого 2025 року зареєстрований на праві власності транспортний засіб автомобіль марки Mercedes-Benz Vario 614-D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу СГ №4065 від 25 листопада 2021 року. Згідно Державного реєстру обтяжень рухомого майна на вищевказаний транспортний засіб накладено обтяження Вознесенським відділом Вознесенського відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно постанови від 05 травня 2023 року, виконавче провадження № 57711341, строком до 17 травня 2028 року.

Станом на лютий 2025 року заборгованість у ОСОБА_1 зі сплати аліментів відсутня.

24 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з належного йому транспортного засобу - автомобіля марки Mercedes-Benz Vario 614-D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , посилаючись на необхідність відчуження вказаного транспортного засобу.

У повідомленні від 03 лютого 2025 року начальник Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначав про відсутність законних підстав для зняття арешту з вищевказаного автомобіля.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Згідно ч.1,п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 6, 8, 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 48,56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Підстави для зняття арешту з майна наведені у ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до п.7 ч.4 вказаної статті підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

З викладеного слідує, що відсутність заборгованості зі сплати періодичних платежів не є єдиною підставою для зняття арешту з майна боржника. Оскільки, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а тому наявними мають бути гарантії його виконання до досягнення дітьми повноліття в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року в справі №490/6309/16-ц зазначав, що забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним. Сама по собі сплата певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні п.7 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначалося вище, у заявника існувала заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку із чим і був накладений арешт на його майно. Доказів, що виконання рішення суду про стягнення аліментів може бути забезпечено в іншій спосіб, ніж застосування арешту на вищевказаний транспортний засіб, заявником не надано. При цьому, з матеріалів справи вбачається та підтверджено заявником у судовому засіданні, останній не має постійного офіційного доходу. Доказів наявності в нього грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів заявником не надано. Аргументи заявника щодо можливості накладення арешту на інший транспортний засіб з метою забезпечення виконання рішення суду, не заслуговують на увагу, оскільки, як пояснив останній у судовому засіданні, автомобіль був проданий ним за довіреністю.

Таким чином, заявником не доведено належними та допустимими доказами можливість забезпечення виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на його майно.

З огляду на викладене, підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 258-260, 268, 450-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 17 березня 2025 року

Суддя Л.В.Лузан