РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач), діючи через свого представника Какун А.С., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 19178-01/2022 від 20 січня 2022 року в розмірі 12 125,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 125,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №19178-01/2022, за яким останній отримав кредит.

13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем укладено Договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 12 125,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 125,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13 січня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №19178-01/2022 в розмірі 12 125,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 125,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

31 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити.

У відзиві вказала, що відповідач будь-яких кредитних коштів в розмірі 5000,00 грн не отримував, ні від ТОВ «ФК «Інвеструм» (первісного кредитора), ні від позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ».

В період з 31 грудня 2021 року по 28 січня 2022 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у відділені ургентної хірургії. В період з 28 січня 2022 року по 01 лютого 2022 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні профільованому для лікування хворих на COVID-19 (гнійна хірургія). При цьому, 28 грудня 2021 року та 17 січня 2022 року відповідачу було проведено двічі оперативне втручання.

Згідно довідки з історії хвороби №14512 хворий ОСОБА_1 перебуває на лікуванні у КНП ЦМЛ РМР з 28 грудня 2021 року, у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 18 січня 2022 року по даний час. Загальний стан хворого важкий. Потребує стаціонарного лікування. Довідка видана 20 січня 2022 року.

Відтак, в період укладення договору 20 січня 2022 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в реанімації у важкому стані, крім того 17 січня 2022 року, за три дні до нібито укладення кредитного договору, відповідача було прооперовано. Відповідач стверджує, що його післяопераційний стан був вкрай тяжким, і будь-яких кредитних договорів ним не укладалося, відповідно кредитний договір №19178-01/2022 від 20 січня 2022 року з ТОВ «ФК «Інвеструм» відповідачем не укладався та вказаних коштів ним не отримувалось.

Звертає увагу, що у кредитному договорі зазначені дані відповідача без місця реєстрації, крім того мобільний номер, який зазначений в договорі, не належить та ніколи не належав відповідачу. Також, до кредитного договору не надано доказів підписання відповідачем даного правочину.

За умовами даного договору первісний кредитодавець надає відповідачу кредитні кошти на реквізити платіжної банківської картки вказаної відповідачем, однак ні в кредитному договорі, а ні в додатках до даного договору не вказано на який банківський рахунок перераховано кредитні кошти. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредиту на рахунок відповідача. Вказані обставин додатково підтверджують, що спірні кошти відповідачем не отримувались.

Крім того, даний договір порушує вимоги Закону України «Про споживче кредитування», оскільки договором передбачено, що за користування кредитом відповідач сплачує первісному кредитодавцю 1.50% на добу, а у відповідності до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

05 листопада 2024 року представник позивача Ільїн А.Є. подав відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відповіді на відзив вказав, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідачем не спростовано презумпції правомірності кредитного договору, а тому всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору, підлягають виконанню. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, а тому позов підлягає до задоволення повністю.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. В позовній заяві, у відповіді на відзив та у заяві від 13 лютого 2025 року представники позивача просили розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Відповідач та його представник також у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою представника відповідача ОСОБА_2 11 березня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 подала клопотання, в якому просила розгляд справи провести за відсутності відповідача, підтримує доводи викладені у відзиві та просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

02 грудня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 подала клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2024 року задоволено.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», як товариством, та ОСОБА_1 , як клієнтом, було укладено Договір про надання фінансового кредиту №19178-01/2022.

Відповідно до п. 1.1-1.3 вказаного Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 18 лютого 2022 року. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,50 % (процентів) на добу.

Відповідно до п. 1.7 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Згідно п. 2.5 Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (нарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 6.1 Договору цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

В п. 7 Договору вказані реквізити та підписи сторін, зокрема, ПІБ: ОСОБА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ; паспорт: НОМЕР_2 , Рівненським МВ УМВС, 26.10.2006; адреса: обл. Рівненська; тел.: НОМЕР_3 ; рахунок позичальника №:_________; фізична особа: ОСОБА_1 ; електронний підпис НОМЕР_4 .

На виконання вимог ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2024 року про витребування доказів 13 лютого 2025 року позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 12 грудня 2024 року №2919_03, згідно якого 20 січня 2022 року перераховано кошти в сумі 5 000,00 грн на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_5 .

13 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», як клієнтом, та позивачем, як фактором, був укладений Договір факторингу №13012023, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

13 січня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем підписаний та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року.

Згідно Витягу з Реєстру боржників від 13 січня 2023 року до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №19178-01/2022 в розмірі 12 125,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 5 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 7 125,00 грн.

Як слідує з розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №19178-01/2022 від 20 січня 2022 року за період з 20 січня 2022 року по 12 січня 2023 року, станом на 12 січня 2023 року заборгованість відповідача склала 12 125,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 5 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 7 125,00 грн.

Як слідує з розрахунку заборгованості по Кредитному договору №19178-01/2022 від 20 січня 2022 року, складеному позивачем за період з 13 січня 2023 року по 31 травня 2024 року, станом на 31 травня 2024 року заборгованість відповідача склала 12 125,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 5 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 7 125,00 грн.

Крім того, як слідує з Перевідного епікризу, виданого КНП «Центральна міська лікарня» РМР, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні терапії №2 ЦМЛ м. Рівного з 28 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року. Переведений у відділення ургентної хірургії 31 грудня 2021 року. 28 січня 2022 року переведений в інфекційне відділення. 28 грудня 2021 року та 17 січня 2022 року ОСОБА_1 проведено оперативне втручання.

Як слідує з довідки, виданої КНП «Центральна міська лікарня» РМР, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні ургентної хірургії з 31 грудня 2021 року по 28 січня 2022 року. У відділенні перепрофільованому на лікування хворих на COVID-19 з 28 січня 2022 року по 01 лютого 2022 року.

Згідно виписного епікризу, виданого КНП «Центральна міська лікарня» РМР, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні ургентної хірургії з 01 лютого 2022 року по 04 березня 20222 року.

Згідно довідки, виданої КНП «Центральна міська лікарня» РМР 20 січня 2022 року, ОСОБА_1 перебуває на лікуванні у КНП ЦМЛ РМР з 28 грудня 2021 року, у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 18 січня 2022 року по даний час. Загальний стан хворого важкий. Потребує стаціонарного лікування.

Як слідує з довідок АТ КБ «ПриватБанк» від 19 лютого 2025 року №IMNS45LEGMLSHS3U та №54KKHB46M188NV3U у ОСОБА_1 наявні картки НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 та НОМЕР_10 . Окрім того, йому були видані картки НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , які закриті у 2016, 2018, 2020 роках та картка НОМЕР_19 , яка закрита 06 червня 2022 року.

21 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області з заявою про те, що під час його перебування на лікуванні невідома особа на його ім`я оформила кредит, що підтверджується його заявою від 21 листопада 2024 року, його поясненнями від 21 листопада 2024 року та талоном-повідомленням єдиного обліку №41960 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 листопада 2024 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом встановлено, що 20 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 19178-01/2022. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом.

Однак, доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» виконало взяті на себе зобов`язання та переказало суму кредиту на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 позивачем не подано.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 1.7 Договору про надання фінансового кредиту № 19178-01/2022 від 20 січня 2022 року кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. В п. 7 даного Договору вказані реквізити та підписи сторін, зокрема, серед реквізитів клієнта ОСОБА_1 вказано рахунок позичальника №:_________, тобто відомості про рахунок позичальника відсутні.

Суд зауважує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги за вказаним Договором на підставі укладеного Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, саме на останнього покладено обов`язок з доведення перерахування відповідачу грошових коштів.

На підтвердження надання відповідачу кредиту позивачем не було надано жодних доказів і лише на виконання вимог ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2024 року про витребування доказів 13 лютого 2025 року позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 12 грудня 2024 року №2919_03, в якому зазначено, що між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір на переказ коштів ФК-150920 від 15 вересня 2020 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 20 січня 2022 року на суму 5 000,00 грн, маска картки НОМЕР_5 , номер транзакції в системі iPay.ua - 132565682, призначення платежу: Зачисление 5000 грн на карту НОМЕР_5 .

Разом з тим, вказаний доказ не підтверджує факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору. Зі змісту вказаного доказу не вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_5 належить ОСОБА_1 , а кошти переведені за умовами Договору про надання фінансового кредиту № 19178-01/2022 від 20 січня 2022 року.

Водночас, суд вказує, що картка НОМЕР_5 емітована АТ КБ «ПриватБанк», а відповідач подав до суду довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 19 лютого 2025 року №IMNS45LEGMLSHS3U та №54KKHB46M188NV3U з яких слідує, що у ОСОБА_1 наявні картки НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , та були наявні картки НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , які закриті на час розгляду справи, і серед яких картка НОМЕР_5 відсутня.

При цьому, розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належними доказами видачі кредиту та наявності заборгованості. Зазначені розрахунки, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Відтак, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту, в тому числі і шляхом перерахування відповідної суми коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , зокрема, платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 19178-01/2022 від 20 січня 2022 року, укладеним з ТОВ «ФК «Інвеструм».

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За приписами ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п. 2. ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником відповідача ОСОБА_2 подано докази, а саме: Договір №24-10/183 про надання правничої допомоги адвокатським бюро від 09 жовтня 2024 року, Розрахунок №1 суми гонорару адвокатського бюро за надану правничу допомогу згідно договору №24-10/183 від 09 жовтня 2024 року, рахунок на оплату №8/24 від 09 жовтня 2024 року, Акт №1 прийому-передачі послуг правничої допомоги згідно договору №24-10/183 від 09 жовтня 2024 року, рахунок на оплату №9/25 від 20 лютого 2025 року, в яких наведено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та розмір визначено в сумі 13 500 грн 00 коп.

Таким чином, представником відповідача ОСОБА_2 підтверджено понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

Разом з цим під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, суд дійшов переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на те, що правовідносини між сторонами та норми, які їх регулюють не є складними для розуміння, а у даній категорії спорів по суті спірних питань існує усталена правова позиція, тому розмір витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити до 3 000 грн 00 коп.

За таких обставин, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 11 березня 2025 року.

Суддя О.О. Першко