Справа № 761/6942/20
Провадження № 2/761/127/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетнікова Світлана Іванівна, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетнікова С.І., про визнання права власності, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що під час її спільного проживання з ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу ними за спільні грошові кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_8 , із заявами про прийняття спадщини, до складу якої увійшла у тому числі й вказана квартира, звернулись відповідачі. Посилаючись на те, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_8 , оскільки набута під час їх спільно проживали без реєстрації шлюбі за спільні грошові кошти, позивачка вважає, що згідно з вимогами закону має право на 1/2 частку квартири, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 09.06.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 14.09.2021 р. зупинено провадження у справі на шестимісячний строк з часу відкриття спадщини для прийняття спадкоємцями спадщини після ОСОБА_9 та залучення їх до участі у справі як правонаступників, а саме до 01.10.2021 р.

Ухвалою від 18.10.2021 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 23.11.2022 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 08.02.2024 р. задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 , залучено до участі у справі ОСОБА_7 як правонаступника відповідача ОСОБА_9 , а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив та пояснення щодо позову і відзиву.

Ухвалою від 08.02.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи.

Представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ними заявах по суті справи.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили.

З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, з 1997 року по 2005 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спільно проживали як подружжя, вели господарство, мали спільний побут та бюджет, однак у зареєстрованим шлюбі між собою не перебували.

Позивачка зазначає, що 05.09.2000 р. вона з ОСОБА_8 за спільні грошові кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Після смерті ОСОБА_8 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. заведено спадкову справу № 7/2019. Спадкоємцями за законом, які звернулись із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 , є його батько ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_3 , сини ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер один зі спадкоємців ОСОБА_8 - ОСОБА_9 . Після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. заведено спадкову справу № 16/2021. Спадкоємцями за законом, які звернулись із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 , є його донька ОСОБА_7 та онук ОСОБА_4 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_8 , оскільки набута під час їх спільно проживали без реєстрації шлюбі за спільні грошові кошти, а тому вважає, що згідно з вимогами закону має право на 1/2 частку квартири.

Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність».

Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Частиною 2 статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Отже, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Тобто, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-135цс13 та від 23.09.2015 р. у справі № 6-1026цс15).

Так, заявляючи вимогу про визнання права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка, як зазначає позивачка, є об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_8 , оскільки набута ними під час спільного проживання без реєстрації шлюбу за спільні грошові кошти, позивачкою передусім не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ця квартира була набута саме внаслідок спільної праці її та ОСОБА_8 , а не за особисті грошові кошти останнього.

З показань, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд також не може прийти до висновку про набуття спірної квартири саме внаслідок спільної праці позивачки та ОСОБА_8 , а не за особисті грошові кошти покійного, не дивлячись на те, що вони мали спільного сина, а також якийсь час, періодично проживали разом. При тому, що після припинення їх стосунків, покійний офіційно, в законний спосіб уклав шлюб з ОСОБА_3 .

Таким чином судом, з врахуванням положень закону, чинному на дату виникнення спірних правовідносин, з доказів наданих сторонами у справі, не встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, а саме щодо того, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_8 , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетнікова Світлана Іванівна, про визнання права власності.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: