ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/1074/22 Номер провадження 22-ц/814/1006/25Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Чумак О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 листопада 2023 року у складі судді Косик С. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держпраці в Харківській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - КНП ХОР «ЦЕМД та МК») про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що 17 листопада 2015 року вона була прийнята на посаду фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги в КНП ХОР «ЦЕМД та МК».

У зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України 24 лютого 2022 року та відповідно до підпункту 1 пункту 4 розділу ІV Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, Великобурлуцьку селищну територіальну громаду визначено як таку, що перебуває в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації.

На початку вересня 2022 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що через посилення обстрілів Великобурлуцької селищної територіальної громади та змінами у законодавстві, трудовий договір, що укладався між сторонами, призупинений на час окупації території та неможливістю медичною установою виконувати свої обов`язки, а тому більшість працівників можуть не виконувати покладені на них обов`язки та роз`яснена необхідність очікування подальшого повідомлення про вирішення питання про відновлення трудових відносин.

Пізніше, у вересні 2022 року вона з`явилася до Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги з метою отримання інформації щодо можливості виконувати обов`язки, на що отримала відповідь, що трудовий договір є призупиненим та більшість працівників можуть не виконувати покладені на них обов`язки. У телефонному режимі роботодавець повідомив про те, що їй потрібно очкувати повідомлення про відновлення трудового договору та продовження трудових відносин.

Внаслідок наступальних дій ЗСУ після 11 вересня 2022 року територія Великобурлуцької селищної територіальної громади була деокупована.

На початку жовтня 2022 року позивач знову з`явилася до Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги та дізналася, що вона була звільнена із займаної посади, а на місце звільнених працівників прибули працівники КНП ХОР «ЦЕМД та МК» з м. Харкова.

24 листопада 2022 року вона отримала від КНП ХОР «ЦЕМД та МК» витяг з наказу про звільнення за прогул від 05 вересня 2022 року № 404-к, відповідно до змісту якого підставою для звільнення став рапорт головного фельдшера, зміст якого позивачу невідомий.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки факт вчинення прогулу не оформлений належним чином і не підтверджений належними доказами, а процедура її звільнення роботодавцем не дотримана, зокрема, відсутнє будь-яке оформлення (фіксація) відповідачем факту вчинення дисциплінарного порушення норм трудової дисципліни та порядку застосування дисциплінарного стягнення, тобто відповідачем порушено вимоги статей 147, 149 КЗпП України.

Крім того, наголошувала, що до вересня 2022 року працівниками невідкладної допомоги, зокрема і позивачем, надавалася допомога місцевим мешканцям окупованих територій.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати наказ КНП ХОР «ЦЕМД та МК» від 05 вересня 2022 року № 404-к в частині її звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України; поновити її на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги у КНП ХОР «ЦЕМД та МК»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 вересня 2022 року по дату ухвалення рішення у даній справі, а також судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ КНП ХОР «ЦЕМД та МК» від 05 вересня 2022 року № 404-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП ХОР «ЦЕМД ТА МК» з 06 вересня 2022 року.

Стягнуто з КНП ХОР «ЦЕМД та МК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2022 року до 02 листопада 2023 року в розмірі 255 447,15 грн, з утриманням з даної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з КНП ХОР «ЦЕМД та МК» в дохід держави судовий збір у розмірі 4 539,27 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивовано тим, що підстав для звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України не встановлено, відповідач законність звільнення не довів, тому наявні правові підстави для поновлення позивача на роботі з наступного дня після звільнення - з 06.09.2022 та стягнення з цієї дати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2023 року за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Лебедєва Д. В. стягнуто з КНП ХОР «ЦЕМД та МК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, представник КНП ХОР «ЦЕМД та МК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та заяви про ухвалення додаткового рішення її представника - адвоката Лебедєва Д. В. відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, прийняв до уваги лише пояснення позивачки та проігнорував фактичні обставини справи.

Зазначає, що суд не дав належної оцінки доказам, якими підтверджується, що позивачка, перебуваючи на тимчасово окупованій території, з 01 вересня 2022 року почала працювати на підприємстві, так званій «скорой помощи», держави-агресора, тобто фактично відмовилася та припинила виконувати функції фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення Е(Н)МД КНП ХОР «ЦЕМД та МК», про причини відмови працювати на КНП ХОР «ЦЕМД та МК» керівництво підприємства не повідомила. Спроби відділу кадрів з`ясувати причину невиходу на роботу ОСОБА_1 були безрезультатні, на зв`язок вона не виходила, її єдиний телефонний номер, який був наявний в особовій справі, був поза зоною досяжності. Оскільки АТ «Укрпошта» не здійснювала прийом рекомендованих листів, адресованих на територію тимчасово окупованої території, то витяг з наказу про звільнення разом з листом роботодавця було направлено позивачу простим листом на її домашню адресу, яка міститься у матеріалах особової справи. Тобто роботодавцем виконані всі можливі на той момент вимоги щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення.

При цьому такі дії позивача не охоплює склад кримінального правопорушення за статтею 111-1 КК України, відповідач ніколи не стверджував, що в діях позивача є склад кримінального правопорушення, а наявність обвинувального висновку є іншою підставою для звільнення, відтак незрозумілими є висновки суду першої інстанції з цього приводу.

Крім того, вказує, що оголошення простою на підприємстві не було і ці доводи позивача правильно судом відхилені.

Звертає увагу не те, за ініціативою адміністрації підприємства за весь час дії воєнного стану на території України та під час окупації жодний трудовий договір не був зупинений, підприємство з 24.02.2022 не припиняло свою роботу, усі його відділення, навіть під час окупації, продовжували роботу, усі працівники, які 01.09.2022 не перейшли на роботу до підприємства країни-агресора, продовжують працювати у КНП ХОР «ЦЕМД та МК» та отримувати заробітну плату. В той час твердження позивача про те, що вона продовжувала виконувати обов`язки фельдшера швидкої медичної допомоги та працювала з особами, які не входять до штату Великобурлицького відділення Е(Н)МД КНП ХОР «ЦЕМД та МК», свідчить, що вона продовжила роботу на підприємстві «скорой помощи» держави-агресора.

Отже, починаючи з 01.09.2022 ОСОБА_1 погодившись на роботу на підприємстві іншої держави фактично відмовилась та перестала виконувати функції фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлицького відділення Е(Н)МД КНП ХОР «ЦЕМД та МК», що було проігноровано судом.

Також вказує, що в порушення вимог процесуального закону суд дав помилкову оцінку показанням допитаних свідків, а також документам, що підтверджують проведення розрахунку з позивачкою при звільненні. При цьому суд безпідставно прийняв розрахунок адвоката, який в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати включив у розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суми премій.

В частині оскарження додаткового рішення суду вказує, що суд першої інстанції проігнорував вимоги статей 134, 137, 182. 183 частини восьмої статті 141 ЦПК України, а саме не дав належної оцінки як порушенню порядку надання доказів про правничу допомогу, так і змісту цих доказів, оскільки з ордеру адвоката не зрозуміло чи здійснює він індивідуальну адвокатську діяльність чи як член адвокатського об`єднання, а договір про надання правничої допомоги був наданий суду лише після ухвалення рішення у справі до заяви про ухвалення додаткового рішення, відтак наявні сумніви щодо дати його укладення та наявності у адвоката повноважень на представництво інтересів позивача під час розгляду справи.

Вважає, що судом не досліджено належним розмір понесених витрат на правову допомогу, розмір гонорару адвоката з урахуванням об`єму виконаних ним робіт.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 червня 2024 року апеляційну скаргу КНП ХОР «ЦЕМД та МК» задоволено частково, рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року змінено в частині стягнення середнього заробітку, стягнуто з КНП ХОР «ЦЕМД та МК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2022 року до 02 листопада 2023 року в розмірі 213 414 грн, з утриманням з даної суми податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року та додаткове рішення цього суду від 22 грудня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2024 року скасовано постанову Полтавського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, встановивши за результатами розгляду апеляційної скарги невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

По справі встановлено, що на підставі наказу № 560-к від 17 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнята на посаду фельдшера Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП ХОР «ЦЕМД та МК».

За рапортом головного фельдшера КНП «ЦЕМД та МК» від 05 вересня 2022 року доведено до відома директора вказаної установи, що при перевірці роботи відділень встановлено, що в період з 01 до 05 вересня 2022 року працівники Великобурлицького відділення Е(Н)МД КНП ХОР «ЦЕМД та МК», у тому числі і ОСОБА_1 , фельдшер з МНС, не виходять на роботу у відділення КНП «ЦЕМД та МК» без поважних причин, а тому просив звільнити зазначених працівників (а. с. 76, т. 1).

Згідно витягу з наказу «Про прийом та звільнення» від 05 вересня 2022 року № 404-к ОСОБА_1 звільнена з посади фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги 05 вересня 2022 року за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (а. с. 24, 60, 75, т. 1).

Відповідний запис внесено до трудової книжки позивача.

Згідно акту від 05.09.2022, складеного працівниками відділу кадрів КНП ХОР «ЦЕМД та МК», 05 вересня 2022 року у приміщенні відділу кадрів на гучному зв`язку вони намагалися додзвонитися до ОСОБА_1 з приводу пояснення причин відсутності її на роботі, даний телефон, який остання залишила для зв`язку, знаходився поза зоною досяжності (а. с. 61, т. 1).

Листом КНП ХОР «ЦЕМД та МК» № 290/03к від 05.09.2022 ОСОБА_1 повідомлено, що вона звільнена з роботи з 05 вересня 2022 року у зв`язку з відсутністю на роботі - прогул без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України та роз`яснено їй про необхідність звернутися до відділу кадрів для отримання трудової книжки (а. с. 81, т.1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт прогулу позивача, відсутність її на робочому місці в с. Великий Бурлук, яке в період з 24.02.2022 по 10.09.2022 перебувало в окупації, а також здійснення нею колабораційної діяльності не доведено відповідачем, позивач була звільнена з роботи незаконно з порушенням визначеної статтею 149 КЗпП України процедури звільнення, а тому наказ про її звільнення підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституція України).

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках, передбачених статтею 40 КЗпП України, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу, тощо).

Розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення працівником трудової дисципліни.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частини перша-друга статті 149 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 664/2820/15 (провадження № 61-19602св18) зазначено, що: «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок».

У постанові Верховний Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 760/22937/20 (провадження № 61-5863св23) вказано, що «у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, роботодавець повинен довести факт відсутності працівника на роботі та дотримання процедури застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, в частині отримання пояснень від працівника, ознайомлення його з наказом тощо. Натомість, якщо працівник оспорює законність свого звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, то саме на нього покладено обов`язок з доведення тієї обставини, що його відсутність на роботі обумовлена поважними причинами».

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у цій справі «відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 161/14225/19 (провадження № 61-8917св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 760/22937/20 (провадження № 61-5863св23)).

Отже, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника, покладених на нього трудових обов`язків. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Прогул є дисциплінарним проступком підвищеного ступеня тяжкості, тому у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України за його вчинення передбачене право власника або уповноваженого ним органу застосувати до працівника найбільш суворе дисциплінарне стягнення у виді звільнення.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що з 01.09.2022 по 05.09.2022 ОСОБА_1 не виконувала свої трудові обов`язки фельдшера Великобурлицького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП ХОР «ЦЕМД та МК», що нею самою визнавалось. Свою відсутність на роботі у вказаний період позивач пояснювала розпорядженням адміністрації КНП ХОР «ЦЕМД та МК» щодо призупинення дії трудового договору на час окупації території та неможливістю медичною установою виконувати свої обов`язки, проте таких обставин суду не довела.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Даючи оцінку доводам позивача про оголошення відповідачем простою чи призупинення дії трудового договору у спірний період, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем таких обставин, оскільки відповідно до статті 13 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» належним та допустимим доказом призупинення дії трудового договору у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, є відповідний наказ (розпорядження) роботодавця, який КНП ХОР «ЦЕМД та МК» не видався. Крім того, судом встановлено, що КНП ХОР «ЦЕМД та МК» не оголошувався простій та позивач не повідомлялась про зупинення роботи.

Разом з тим, суд не звернув уваги та не надав належної оцінки тому факту, що за відсутності поважних причин невиходу на роботу у вказаний період, якими обґрунтовувались заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , такі дії працівника, а саме: відсутність на робочому місці, що не було обумовлене об`єктивними труднощами, які не залежали від її волі, або відповідним розпорядженням роботодавця, по своїй суті є порушенням трудової дисципліни - прогулом без поважних причин. При цьому, знаходження робочого місця на тимчасово окупованій території не перешкоджало працівникам Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, у тому числі позивачу, виконувати свої трудові обов`язки з 24.02.2022 до 01.09.2022, про що вказано у позовній заяві ОСОБА_1 та підтверджено показаннями допитаних у судовому засіданні свідків.

Встановивши, що трудові правовідносини між сторонами під час дії воєнного стану не припинялися, КНП ХОР «ЦЕМД та МК» продовжувало свою роботу і на тимчасово окупованих територіях та виплачувало позивачу заробітну плату, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам позивача та наданим нею доказам у сукупності, не врахував, що позивач не заперечувала у позовній заяві своєї відсутності на робочому місці, починаючи з вересня 2022 року, але поважності причин такої відсутності суду не довела, та дійшов помилкових висновків про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому, встановивши порушення роботодавцем порядку застосування дисциплінарного стягнення, визначеного частиною першою статті 149 КЗпП України, як підстави для задоволення позову, суд не взяв до уваги, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами, на що неодноразово вказував Верховний Суд, формуючи судову практику у подібних правовідносинах (див. постанову Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801 цс15 та постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21) та від 13 грудня 2023 року у справі № 621/2124/22 (провадження № 61-11016св23)).

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатися у силі та підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування основного рішення суду, тому підлягає скасуванню і додаткове рішення цього суду щодо розподілу судових витрат позивача на правничу допомогу адвоката, які за правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача, тому підстав для їх розподілу між сторонами немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - задовольнити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року та додаткове рішення цього суду від 16 листопада 2023 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держпраці в Харківській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Лебедєва Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. В. Чумак