ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1603/24

Провадження № 22-ц/820/525/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 грудня 2024 року (суддя Шафікова Ю.Е.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 12.02.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із лімітом 200 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% річних.

АТ «Альфа-Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно та у повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти.

Проте, ОСОБА_1 не виконала обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 23.02.2021 року має заборгованість за кредитом 47726,11 грн., з яких: 41992,64 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5733,47 грн. заборгованість за штрафними санкціями.

22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ФОРТ» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФОРТ» прийняв належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу.

23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФОРТ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК «ФОРТ» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу.

Посилаючись на зазначене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47726,11 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 9200 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про відсутність договору про банківське обслуговування, не відповідає дійсності, оскільки позивачем разом із позовною заявою надано оферту відповідача про отримання кредиту в якій вказано всі істотні умови договору банківського кредиту, в тому числі і розмір відсотків. На підтвердження прийняття даної оферти АТ «Альфа-Банк» було вчинено конклюдентні дії, а саме, видано (перераховано) кредит, що підтверджується випискою по рахунку, яка міститься в матеріалах справи. Також апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідачки за кредитним договором №631106644. Вказане спростовується наданими позивачем доказами, зокрема, Договором факторингу з усіма додатками до нього та платіжним дорученням.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 12 лютого 2019 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631106644. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 24 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Випущено міжнародну платіжну карту строком на три роки.

АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами, що діяли на час його підписання.

Факт отримання кредитних коштів відповідачкою та користування ними підтверджується випискою по рахунку за період з 12.02.2019 року по 23.02.2021 року

22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ФОРТ» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФОРТ» прийняв належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу.

Згідно виписки з додатку до договору факторингу №1 від 22.02.2021 року від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «ФОРТ» перейшло право вимоги за кредитним договором №CCNG-631106644 від 12.02.2019 року боржник ОСОБА_1 , загальний залишок 47726,11 грн.

23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФОРТ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК «ФОРТ» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу.

Згідно виписки з додатку до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року від ТОВ «ФК «ФОРТ» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №CCNG-631106644 від 12.02.2019 року боржник ОСОБА_1 , загальний залишок 47726,11 грн.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 23 лютого 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 47726,11 грн. з яких: : 41992,64 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5733,47 грн. заборгованість за штрафними санкціями.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем позовних вимог. За матеріалами справи суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані грошові кошти позичальницею повернуті. За відсутності договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», тобто домовленості між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , не вбачається підстав для нарахування відповідачці штрафних санкцій. За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, що уклавши договір факторингу №01-213-02/21 позивач у встановленому законом порядку набув право вимоги до відповідачки за кредитними зобов`язаннями згідно договору №631106644

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитись в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положенням частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.

Підписанням оферти відповідач підтвердила, що перед укладенням Угоди ознайомлена, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.

Також, відносини між відповідачем та Банком, що не врегульовані Угодою, пропонувала врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди, копія публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладення угоди про надання кредиту та перерахування банком кредитних коштів та діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань перед банком та закриття рахунку.

Своїм підписом відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що отримала акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту від 12 лютого 2019 року.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать, що з моменту підписання банком отриманого відповідачем акцепту, угода про надання кредиту №631106644 від 12 лютого 2019 року набула чинності, відповідач погодилася з визначеними у оферті умовами кредитування, про що свідчить її особистий підпис.

Зважаючи на зазначене, 12 лютого 2019 року між «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положенням частини першої статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

У справі, що переглядається встановивши, що 12 лютого 2019 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. З наданої позивачем виписки по рахунку з кредитної картки вбачається, що банк виконав свої зобов`язання, відкрив відповідачці ОСОБА_1 картковий рахунок та видав кредитну картку, якою остання користувалась, здійснюючи платежі, що підтверджує факт укладення кредитного договору, та не заперечується стороною відповідачки. Однак платежі за кредитним договором відповідачкою здійснювались не в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку заборгованості внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість у загальному розмірі 47726,11 грн., яка складається з: 41992,64 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5733,47 грн. заборгованість за штрафними санкціями.

Проте, положення Оферти на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не містять умов кредитного договору щодо порядку та розміру нарахування штрафів. Будь-яких інших доказів на підтвердження правомірності нарахування первісним кредитором комісії та неустойки позивачем не надано.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 41992,64 грн. за тілом кредиту. В решті позову слід відмовити.

При цьому суд враховує, що стороною відповідача не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не подано доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

З ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 41992,64 грн. В решті позову відмовити.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивача в суді першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги № 03-07/2024 від 03 липня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, платіжну інструкцію №3582, від 29.07.2024 року.

Відповідно до умов договору про надання правової № 03-07/2024 від 03 липня 2024 року, укладеного між адвокатом Литвиненко О.І. та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (Клієнт), адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ у якій клієнт є учасником.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що вартість послуг Адвоката встановлюється з розрахунку що ціна однієї години затраченого адвокатом часу на надання послуг становить 2000 грн. Конкретні суми до оплати наводяться у Акті приймання-передачі наданих послуг, надісланих адвокатом та погоджених із клієнтом.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року сторони погодили надання наступних послуг: первинна консультація, 0,5 год. 1000 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника по справі, 2 год. 4000 грн., підготовка позовної заяви 2,1 год. 4200 грн., всього 9200 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Над думку колегії суддів, враховуючи співмірність складності справи з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача із відповідача слід відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 4000 грн.

Також, заподання позовної заяви ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило 3028 грн. судового збору та за подання апеляційної скарги 4542 грн. Враховуючи, що позов задоволено на 87,99%, із ОСОБА_1 підлягає стягненню 6661,72 грн. судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41992,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судові витрати в розмірі 10661,72 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк