ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 753/940/24

провадження № 61-10741св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у складі колегії суддів Желепи О. В., Мазурик О. Ф., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 просила суд поділити між нею та відповідачем спільне сумісне майно, придбане ними в період шлюбу, а саме визнати за нею право власності на:

на 1/2 квартири АДРЕСА_1 ;

на 1/2 квартири АДРЕСА_2 ;

на 1/2 гаражного боксу № НОМЕР_1 , який розташований у гаражно-будівельному кооперативі «Перемога» за адресою: АДРЕСА_3 ;

на 1/2 автомобіля марки Nissan PATHFINDER, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

на 1/2 автомобіля марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_3 ;

на 1/2 автомобіля марки AUDI, державний номерний знак НОМЕР_4 ;

на 1/2 грошових коштів на депозитному рахунку ОСОБА_2 , відкритому у Акціонерному товаристві «Ощадбанк».

Також ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову та просила накласти арешт на спірне майно.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Дарницький районний суд міста Києва ухвалами від 31 січня 2024 року відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання на 05 березня 2024 року, частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У березні 2024 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про залишення позову без розгляду з тих підстав, що позовна заява ОСОБА_1 підписана іншою особою, а її пред`явлення до суду не відповідає особистому волевиявленню позивача.

Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 25 квітня 2024 року клопотання ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнив. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишив без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 15 березня 2024 № 901-Е «…підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після друкованого тексту «28 грудня 2023 року» та перед друкованим текстом «ОСОБА_1» у примірнику позовної заяви про поділ майна від 28 грудня 2023 року, адресованої Дарницькому районному суду м. Києва..» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Місцевий суд, надавши оцінку доказам у їх сукупності, врахувавши пояснення представника позивача адвоката Ларичева В. В. та позивача ОСОБА_1 щодо обставин підписання позовної заяви, дійшов висновку, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи (пункт 2 частини першої статті 257 ЦПК України).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ларичев В. В., оскаржила її в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд постановою від 25 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ларичев В. В., задовольнив. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував письмові пояснення позивача, її бажання брати участь в судовому засіданні через відеоконференцію, підтримання нею свого позову, вчинення інших процесуальних дій, направлених на доведення обставин, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог.

Крім того, у судових засіданнях брав участь представник позивача адвокат Ларичев В. В., повноваження якого підтверджуються належно оформленим ордером на надання правничої допомоги у Дарницькому районному суді міста Києва, який надав пояснення, що ОСОБА_1 особисто підписала позовну заяву, приймала участь у судових засідання через представника, оскільки перебуває за межами країни.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (частина друга статті 102 ЦПК України), однак підпис особи на позовній заяві не входить до предмета доказування у цій справі.

Також апеляційний суд вважав, що позивач не була повідомлена про проведення вказаної експертизи та не брала участі при її проведенні, не надавала експерту необхідні для проведення експертизи документи, та від неї не відбиралися вільні та умовно вільні зразки підпису. У матеріалах справи відсутні докази направлення заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та висновку експерта ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд визнав явку позивача обов`язковою, проте, враховуючи її перебування за кордоном, суд фактично позбавив останню можливості взяти участь в судовому розгляді в режимі відеоконференції та підтвердити чи спростувати свій підпис на позовній заяві та своє волевиявлення на порушення в суді справи за її позовом про поділ майна.

У разі виникнення сумніву у суду першої інстанції щодо дотримання форми позовної заяви та підписання її позивачем чи його представником, процесуальний закон передбачає право суду залишити позовну заяву без руху в порядку, передбаченому статтею 185 ЦПК України.

Апеляційний суд виснував, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає наведеним вимогам закону, ґрунтується на припущеннях, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що предметом доказування у цивільному процесі є всі факти та обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема й щодо автентичності підпису особи, яка звернулася до суду з позовом.

Також заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про дослідження доказів, не оглянув у судовому засіданні вільні зразки підпису ОСОБА_1 для візуального порівняння з підписом, який міститься у позовній заяві, чим порушив принцип змагальності цивільного судочинства (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

На думку ОСОБА_2 , висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування статті 106 ЦПК України, пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України у випадку встановлення факту підроблення підпису позивача є помилковими.

Відповідач також посилається не те, що суд апеляційної інстанції мав закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Ларичева В. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , оскільки реквізити ордера адвоката містять помилки.

У жовтні 2024 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ларичев В. В., на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів заявника, позивач просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін. Також позивач просила стягнути з відповідача судові витрати за складання та подання відзиву на касаційну скаргу, попередній орієнтовний розмір яких становить 20 000 грн.

У жовтні 2024 року від ОСОБА_2 на адресу Верховного Суду надійшла відповідь на відзив, в якій заявник зазначає про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 .

Провадження у суді касаційної інстанції

Касаційну скаргу подав до Верховного Суду Чорний Є. О. у липні 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 09 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребував цивільну справу з Дарницького районного суду міста Києва.

У жовтні 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження від 01 жовтня 2024 року № 1155/0/226-24 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_3 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Фаловській І. М.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд апеляційної інстанції встановив, що у січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Дарницький районний суд міста Києва ухвалами від 31 січня 2024 року відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання на 05 березня 2024 року, частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

05 березня 2024 року у судове засідання з`явились представник позивача адвокат Ларичев В. В. та відповідач ОСОБА_2 . Відповідач пояснив, що ОСОБА_1 на час подання позову перебувала за кордоном з двома малолітніми дітьми та не могла підписати позовну заяву. Представник позивача зазначив, що позов підписаний ОСОБА_1 . Підготовче засідання відкладено на 03 квітня 2024 року.

03 квітня 2024 року в підготовче засідання з`явився ОСОБА_2 . Позивач та її представник до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Відповідач просив задовольнити клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Зазначав, що позов підписаний іншою особою, оскільки ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , 2012 року народження, та ОСОБА_5 , 2014 року народження, 08 листопада 2023 року перетнула державний кордон України, отже, ОСОБА_1 не мала змоги особисто звернутися до суду з цим позовом 28 грудня 2023 року, який зареєстровано судом 02 січня 2024 року, при цьому відправлений з поштового відділення у місті Києві.

До клопотання про залишення позовної заяви без розгляду ОСОБА_2 додав висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Савчук О. Ю. від 15 березня 2024 року № 901-Е.

Висновок підготовлений для подання до Дарницького районного суду міста Києва у межах цивільних справ № 755/940/24 та № 753/939/24, а також Печерського районного суду міста Києва у межах справи № 757/470/24 на підставі заяви ОСОБА_2 та договору від 04 березня 2024 року № 24-901-Е про проведення експертизи. Досліджувані документи: один примірник позовної заяви про розірвання шлюбу від 28 грудня 2023 року, адресованої Дарницькому районному суду міста Києва (позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ); один примірник позовної заяви про поділ майна подружжя від 28 грудня 2023 року, адресованої Дарницькому районному суду міста Києва (позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ); один примірник позовної заяви про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів від 28 грудня 2023 року, адресованої Печерському районному суду міста Києва (позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ).

Об`єктом почеркознавчого дослідження були підписи від імені ОСОБА_1 після друкованого тексту «28 грудня 2023 року» та перед друкованим текстом «ОСОБА_1» у примірнику позовної заяви про розірвання шлюбу від 28 грудня 2023 року, адресованої Дарницькому районному суду міста Києва (позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ); після друкованого тексту «28 грудня 2023 року» та перед друкованим текстом «ОСОБА_1» примірника позовної заяви про поділ майна подружжя від 28 грудня 2023 року, адресованої Дарницькому районному суду міста Києва (позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ); після друкованого тексту «28 грудня 2023 року» та перед друкованим текстом «ОСОБА_1» примірника позовної заяви про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів від 28 грудня 2023 року, адресованої Печерському районному суду міста Києва (позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ), які виконані барвниками синьо?фіолетового кольору.

За висновком експерта підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після друкованого тексту «28 грудня 2023 року» та перед друкованим текстом «ОСОБА_1» у примірнику позовної заяви про поділ майна подружжя від 28 грудня 2023 року, адресованої Дарницькому районному суду міста Києва» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 03 квітня 2024 року визнав обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 у підготовче засідання на 25 квітня 2024 року.

Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 22 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовив, оскільки її явку визнано судом обов`язковою.

Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 25 квітня 2024 року клопотання ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнив. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишив без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України (позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У статті 174 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до частин першої, другої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини четверта, восьма статті 62 ЦПК України визначають, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

Отже, позовна заява може бути складена, підписана та подана до суду як самим позивачем, так і його представником, якщо йому надані такі повноваження.

У разі, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано, така заява повертається позивачеві (пункт 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Передбачений пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України процесуальний наслідок суд застосовує до відкриття провадження у справі. Якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо його подала особа, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; якщо від імені заінтересованої особи його подала особа, яка не має повноважень на ведення справи (пункти 1 і 2 частини першої статті 257 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 14-52цс19).

У справі, яка переглядається, суди встановили, що відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Савчук О. Ю. від 15 березня 2024 року № 901-Е підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після друкованого тексту «28 грудня 2023 року» та перед друкованим текстом «ОСОБА_1» у примірнику позовної заяви про поділ майна подружжя від 28 грудня 2023 року, адресованої Дарницькому районному суду міста Києва» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

У клопотанні ОСОБА_1 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, поданому до суду першої інстанції 19 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд», позивач зазначала, що перебуває з двома малолітніми дітьми у Республіці Словенія, прибути для участі у судовому засіданні не має можливості, зареєстрована у підсистемі «Електронний суд», тому просила суд забезпечити її участь у режимі відеоконференції. Також зазначала, що у разі залишення заявленого клопотання без задоволення, просила суд розглядати справу без її участі, водночас адвокат Ларичев В. В. уповноважений представляти її інтереси у суді.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , поданих до суду першої інстанції 25 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд», позивач заперечувала щодо тверджень відповідача про сфальсифікований позов та його непідписання ОСОБА_1 , зазначивши, що така процесуальна поведінка відповідача ОСОБА_2 спрямована лише на затягування розгляду справи. ОСОБА_1 повідомила, що позовну заяву вона особисто підписала та передала її своїми знайомими адвокату Ларичеву В. В., з яким вона попередньо уклала договір про надання правової допомоги та який відправив позов засобами поштового зв`язку на адресу Дарницького районного суду міста Києва. Зазначала, що свідомо, за власним волевиявленням ініціювала цей позов про поділ майна подружжя, натомість відповідач ОСОБА_2 зловживає процесуальними правами.

Апеляційний суд, досліджуючи надані відповідачем ОСОБА_2 докази, зазначив, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , застосував положення пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, але не звернув увагу на те, що ця норма не стосується пред`явлення позову позивачем, а поширюється на випадки, коли позов подається особою, в інтересах іншої заінтересованої особи, без наявності повноважень на ведення справи.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що суд першої інстанції, не врахувавши письмові пояснення позивача ОСОБА_1 , її бажання брати участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції, реєстрацію у підсистемі «Електронний суд», підтримання нею свого позову, вчинення інших процесуальних дій, направлених на доведення обставин, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог, а також участь у судових засіданнях її представника адвоката Ларичева В. В., повноваження якого підтверджуються належно оформленим ордером на надання правничої допомоги у Дарницькому районному суді міста Києва, дійшов передчасних висновків про залишення без розгляду позовної заяви.

Визнаючи обов`язковою явку позивача, яка перебуває за кордоном, суд першої інстанції фактично позбавив останню можливості взяти участь в судовому розгляді у режимі відеоконференції та підтвердити чи спростувати свій підпис на позовній заяві та своє волевиявлення на порушення у суді справи про поділ майна.

Отже, залишення судом першої інстанції позовної заяви без розгляду у цій справі на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України без урахування заяви ОСОБА_1 та її представника щодо особистого волевиявлення позивачки на подання такої позовної заяви та її власноручного підписання ОСОБА_1 , є проявом формалізму, який обмежує право особи на розгляд її справи судом.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки необґрунтовано відхилив клопотання про огляд доказів, зокрема щодо порівняння зразків підпису позивача, чим порушив права відповідача на подання доказів та доведення своєї позиції суду є безпідставними та не спростовують висновків апеляційного суду про те, що положення пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, на підставі якого місцевий суд залишив позов без розгляду, не застосовується у випадку підписання позову позивачем.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про відсутність у адвоката Ларичева В. В. представляти інтереси ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, оскільки такі доводи спростовуються наявним у матеріалах справи ордером про надання правової допомоги, який був доданий до апеляційної скарги.

Наведені доводи ОСОБА_2 , а також те, що апеляційний суд не взяв до уваги висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Савчук О. Ю. від 15 березня 2024 року № 901-Е, та що ОСОБА_1 сфальсифікувала позов, не підписувала його, не заслуговують на увагу та були предметом оцінки суду апеляційної інстанції, який надав вичерпну відповідь на всі істотні питання.

Зокрема, суд апеляційної інстанції критично оцінив врахований місцевим судом висновок експерта, виготовлений без відібрання вільних зразків підпису ОСОБА_1 , яка при цьому підтвердила підписання позову особисто, подавала заяву про підтримання позову та заперечувала щодо тверджень відповідача про сфальсифікований позов та його непідписання ОСОБА_1 , зазначивши, що така процесуальна поведінка відповідача ОСОБА_2 спрямована лише на затягування розгляду справи.

Крім того, у підготовчому засіданні 05 березня та 25 квітня 2024 року брав участь представник позивача адвокат Ларичев В. В., повноваження якого підтверджені належно оформленим ордером на надання правничої допомоги у Дарницькому районному суді міста Києва, який надав пояснення, що ОСОБА_1 особисто підписала позовну заяву, приймала участь у судових засідання через представника, оскільки перебуває за межами країни.

Верховний Суд зауважує, що застосування судом правових норм та вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватися з урахуванням обставин конкретної справи та з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів.

Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд, таких принципів цивільного судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач підтвердила власне волевиявлення на звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, підтримання нею заявлених позовних вимог, вчинення інших процесуальних дій, спрямованих на доведення обставин, на які вона посилалась в обґрунтування цих вимог, правильно скасував ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року та передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу, що суд не повинен тлумачити положення пунктів 1, 2 частини першої статті 257 ЦПК України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя, адже наведене неодноразово було предметом розгляду в Європейському суді з прав людини (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/939/24, провадження № 61-11306св24).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, у рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», заяви № 38366/97, № 38688/97, № 40777/98, № 40843/98, № 41015/98, № 41400/98, № 41446/98, № 41484/98, № 41487/98, № 41509/98) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pеrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява № 3256-57) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також із положень Конвенції щодо реалізації права на доступ до суду, повернення цивільного позову або залишення його без розгляду з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Апеляційний суд, переглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням усіх конкретних обставин, надав вичерпну відповідь на всі істотні питання.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», № 19164/04, пункт 47).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд, на підставі статті 410 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2024 року у справі № 296/5671/21.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк