Провадження № 2/487/800/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2025 року м. Миколаїв Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Марченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про відібрання дитини у її матері без позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але всупереч ст. 150 Сімейного кодексу України не виконує батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дитини, не створює для неї належні умови утримання, проживання та навчання. Батько в свідоцтві про народження дитини зазначений згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Згідно характеристики з МРУП ГУНП у Миколаївській області на ОСОБА_2 характеризується незадовільно, зловживає алкогольними напоями, притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, ст. 178 КУпАП, ст. 183 КУпАП. Дитина перебуває на обліку служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради з 01.12.2023, як така, що зазнала психологічного насильства внаслідок конфліктів матері із співмешканцем (наказ про взяття на облік № 321). ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 у співмешканця, який постійно вчиняє сварки та разом з нею зловживає алкогольними напоями. Таку поведінку матері підтверджують свідчення сусідів, а також неодноразові повідомлення з поліції про вчинення домашнього насильства. Крім того, до служби неодноразово надходили повідомлення з Миколаївського ліцею №2, де була зарахована до складу учнів ОСОБА_1 , але систематично не навчалася. Заклад звертався з проханням повернути дитину до навчання. Спеціалісти служби у справах дітей адміністрації Центрального району неодноразово проводили профілактичні бесіди з ОСОБА_2 щодо належного виконання батьківських обов`язків та необхідності навчання дитини, матір зобов`язувалася залучити дитину до навчання та контролювати навчальний процес, але зобов`язань не дотримувалася. На неодноразові намагання спеціалістів служби та фахівців Міського центру соціальних служб вплинути на її ставлення до дитини вона не реагувала, на телефонні дзвінки не відповідала, на запрошення не з`являлася, зникала на тривалий час. У зв`язку з цим службою було направлено запит до МРУП ГУНП України у Миколаївській області щодо розшуку родини, проте ніякої інформації щодо місця знаходження матері і дитини не було отримано. Згідно наказу № 32-У від 03.06.2024 директора Миколаївського ліцею № 2 Миколаївської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була відрахована зі складу учнів 1А класу на підставі рішення педагогічної ради у зв`язку з невідвідуванням навчальних занять з 01 листопада 2023 та відсутністю зв`язку з матір`ю. Мати дитини не повідомляла адміністрацію ліцею про наміри перевести дитину до іншого навчального закладу. З середини вересня 2024 року ОСОБА_1 у 9 років була зарахована до 1 класу Миколаївської гімназії №39. 07.11.2024 до служби надійшло повідомлення від правоохоронних органів щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку мати не забрала з Миколаївської гімназії №39. Адміністрація навчального закладу повідомила, що з матір`ю немає зв`язку і дитина залишилась без її піклування. Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку ОСОБА_1 було вміщено до КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2». Службою у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради було винесене питання на розгляд комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності відібрання дитини ОСОБА_1 у матері ОСОБА_2 . 14.11.2024 комісією було прийнято рішення про неможливість передачі дитини матері з КНП ММР «Міська дитяча лікарня № 2», службі рекомендовано готувати проект рішення виконкому Миколаївської міської ради про негайне відібрання дитини у матері, позов про відібрання малолітньої ОСОБА_1 у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

З огляду на викладене, позивач просить відібрати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку матері, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для вирішення їх подальшої долі.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 14 лютого 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Андрєєва О.Д. в судовому засіданні позовні вимоги про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, накладення заборони на відчуження житла підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали в повному обсязі, заперечили щодо позовних вимог позивача, пояснила, що не ухиляється від виховання дитини, жорстоко не поводиться з дитиною, не є хронічним алкоголіком або наркоманом, не вдається до будь-якої експлуатації дитини, не примушує її до жебракування та бродяжництва, не засуджена за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому, доводи позивача, викладені в позовній заяві, - необгрунтовані, незаконні та є такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, відповідач зобов`язалася виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, а також відвідування дитиною школи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася судом належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких в інтересах малолітньої дитини звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, накладення заборони на відчуження житла не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Батько в свідоцтві про народження дитини зазначений згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України.

Згідно характеристики з МРУП ГУНП у Миколаївській області на ОСОБА_2 характеризується незадовільно, зловживає алкогольними напоями, притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, ст. 178 КУпАП, ст. 183 КУпАП.

Дитина перебуває на обліку служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради з 01.12.2023, як така, що зазнала психологічного насильства внаслідок конфліктів матері із співмешканцем (наказ про взяття на облік № 321). ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 у співмешканця, який постійно вчиняє сварки та разом з нею зловживає алкогольними напоями.

Спеціалісти служби у справах дітей адміністрації Центрального району неодноразово проводили профілактичні бесіди з ОСОБА_2 щодо належного виконання батьківських обов`язків та необхідності навчання дитини, матір зобов`язувалася залучити дитину до навчання та контролювати навчальний процес.

Згідно наказу № 32-У від 03.06.2024 директора Миколаївського ліцею № 2 Миколаївської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була відрахована зі складу учнів 1А класу на підставі рішення педагогічної ради у зв`язку з невідвідуванням навчальних занять з 01 листопада 2023 та відсутністю зв`язку з матір`ю.

З середини вересня 2024 року ОСОБА_1 у 9 років була зарахована до 1 класу Миколаївської гімназії №39.

07.11.2024 до служби надійшло повідомлення від правоохоронних органів щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку мати не забрала з Миколаївської гімназії №39. Адміністрація навчального закладу повідомила, що з матір`ю немає зв`язку і дитина залишилась без її піклування.

Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку ОСОБА_1 було вміщено до КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2».

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» в редакції чинній на момент відібрання дитини, визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення.

На підставі рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку.

Якщо надійшла інформація про загрозу життю або здоров`ю дитини, яка проживає на території сільської, селищної ради, виконавчий орган сільської, селищної ради протягом одного дня приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків, забезпечує її тимчасове влаштування та у день відібрання дитини письмово повідомляє про це службу у справах дітей.

Про відібрання дитини у батьків орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує прокуратуру за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування.

Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.

Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дитини від матері в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітньої у випадку залишення останньої з матір`ю, судом відзначається, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Допитані в судовому засіданні, в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_4 зазначила, що вона є матір`ю однокласниці дитини ОСОБА_1 , та за 2 місяці яких дитина ОСОБА_1 навчалася в їх класі, будь яких питань до дитини та її матері не було. Свідок ОСОБА_3 пояснила, що дійсно чула сварки між ОСОБА_1 та її співмешканцем, що на її погляд негативно впливає на дитину, і саме вона з цього приводу зверталася до служби у справах дітей. Свідок ОСОБА_5 , пояснила, що мала спілкування з ОСОБА_2 , під час виконання своїх службових обов`язків, та їй стало відомо щодо домашніх сварок між ОСОБА_2 та її співмешканцем, що негативно впливало на дитину.

Крім того, суд приймає до уваги, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчиненн адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та враховуючи дані про особу відповідача ОСОБА_2 , суд зазначає, що відсутні дані про її негативну характеристику, про алкоголізм, наркоманію, аморальний спосіб життя, жебрацтво, тощо. Так само відсутні дані про насильство над дитиною чи інший негативний на неї вплив з боку відповідача.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані її сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, з наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_1 від матері відсутні підстави для відібрання дитини. При цьому суд виходить з наступного:

Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.

Суд виходить з того, що найкращим для малолітньої дитини є її проживання в рідній сім`ї, і більш того, відібрання дитини у матері при встановлених під час судового розгляду конкретних обставинах, що існують на даний час, не відповідає інтересам дитини.

Суд також враховує, що поведінка відповідача змінилась, вона зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своєї доньки, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дитиною та опікуватись нею.

Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дитини посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також враховуючи, що відібрання дитини від матері може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері - відповідача ОСОБА_2 , без позбавлення батьківських прав, на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дитини, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Так само не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку матері, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітньої дитини, без позбавлення батьківських прав, в задоволенні, якої позивачу було відмовлено.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в задоволенні позову, - на позивача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про відібрання дитини у її матері без позбавлення батьківських прав- залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Д.Г. Нікітін