Справа № 524/3025/25
Провадження № 2/524/3718/25
УХВАЛА

18 березня 2025 року

Суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Ковальчук Т. М., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» про звільнення майна з під арешту,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду і позовом, у якому просить звільнити майно з під арешту, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом зняття заборони, зареєстрованої Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 17 лютого 2005 року на підставі договору довічного утримання б/н від 26 березня 1997 року; квартиру АДРЕСА_2 , шляхом зняття заборони на нерухоме майно, зареєстрованої Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 27 вересня 2004 року на підставі постанови ВДВС Автозаводського РУЮ АЕ 554637 від 07 вересня 2004 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині четвертій статті 185 ЦПК України міститься перелік підстав для повернення позовної заяви без залишення її без руху. Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовна заява підлягає поверненню в разі порушення правил об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Цивільне судочинство відповідно до ЦПК України здійснюється у порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд, з урахуванням положень частини першої цієї статті, може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З наведеного вбачається, що у разі об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог, відповідачі за кожною з них можуть співпадати або бути різними, що визначається позивачем. При цьому відповідно до частини четвертої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Захист прав в порядку цивільного судочинства здійснюється, зокрема, у позовному провадженні, а також в межах інших процедур, зокрема в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (розділ VII ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Отже, положеннями Розділу VII ЦПК України передбачено територіальну та інстанційну юрисдикцію судів для розгляду скарг на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись із вимогою про зняття арешту з майна, накладеного на підставі постанови ВДВС Автозаводського РУЮ АЕ 554637 від 07 вересня 2004 року, ОСОБА_1 фактично оскаржує дії та рішення державного виконавця, прийняті під час примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-5179, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука у справі про стягнення з неї заборгованості на користь КП «Кременчукводоканал». Тому вказані вимоги мають розглядатися в порядку розділу VII ЦПК України, який регулює порядок судового контролю за виконанням судових рішень.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 334/2942/23ю.

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку позовного провадження. При цьому, її вимога про зняття арешту з іншої квартиру, який зареєстрований Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 17 лютого 2005 року на підставі договору довічного утримання б/н від 26 березня 1997 року, підлягає розгляду саме в позовному провадженні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами позовного провадження та в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 19, 185, 188, 260, 263, 268, 447, 448 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» про звільнення майна з під арешту.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Т. М. Ковальчук