Справа № 690/71/25
Провадження № 2/690/115/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2025 року м. Багачеве
Ватутінський міський суд Черкаської області
в складі: головуючого судді Здоровила В.А.
за участю секретаря Мельник С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,
представник позивача ОСОБА_1 адвокат Держан В.В. в позовній заяві просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після смерті жінки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що 07.12.1991 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, заповіт не залишала. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира належала ОСОБА_3 в порядку використаного права на безоплатну приватизацію житла. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 і на спадщину після смерті матері не претендує, із заявою про прийняття спадщини не звертався. ОСОБА_1 в шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори російської федерації. 26.11.2024 ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу із заявою про отримання свідоцтва на право на спадщину за законом, після смерті своєї дружини ОСОБА_3 .. 26.11.2024 приватним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, - а саме: у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки не подано документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії, а саме: не пред`явлено оригінал свідоцтва про смерть та пропущений термін прийняття спадщини. Враховуючи, що ОСОБА_3 померла на території російської федерації (м. санкт-петербург), тому місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є російська федерація. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори за місцем смерті та останнього місця проживання і реєстрації спадкодавця у російській федерації із заявою про прийняття спадщини. Чинне законодавство, з урахуванням наявності між Україною та російською федерацією відповідного договору про правову допомогу, не змушувало спадкоємця одночасно звертатись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори на території України та до нотаріальної контори на території російської федерації. А тому, позивачем не пропущений шестимісячний строк прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 .. На сьогодні отримання оригіналу свідоцтва про смерть чи будь яких інших документів є неможливим, а єдиним шляхом для його отримання та захисту прав особи є звернення з позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Держан В.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, ухвалою суду від 18.03.2025 було постановлено провести заочний розгляд даної справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
07.12.1991 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в м. Ватутіне, актовий запис № 199, вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого відділом ЗАГС Кронштадтского району Комітету по справам ЗАГС уряду Санкт-Петербурга (а.с.14).
Заповіт ОСОБА_3 не залишала.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина яка складається із квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказана квартира належала ОСОБА_3 в порядку використаного права на безоплатну приватизацію житла, вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане 01.10.2002 Ватутінським міським органом приватизації (а.с.11).
ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , на спадщину після смерті матері не претендує, із заявою про прийняття спадщини не звертався.
ОСОБА_1 в шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори російської федерації, що стверджується довідкою нотаріуса (а.с.29).
Процедуру спадкування в України визначає й регулює ЦК України, але за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується Закон України «Про міжнародне приватне право».
Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо).
За наявності хоча б однієї із перелічених вище ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право».
За загальним правилом, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був.
Окрім Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватися низкою міжнародних документів, присвячених питанням іноземного спадкування.
22.01.1993 у Мінську (Республіка Білорусь) у рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.
10.11.1994 Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14.07.1995 вона набула чинності для України.
Застосовується Конвенція у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Громадяни кожної із держав-учасниць цієї Конвенції, а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших договірних сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної договірної сторони.
Згідно зі ст. 44 Конвенції громадяни кожної із договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної договірної сторони.
Відповідно до ст. 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених п. 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї договірної сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання.
П. 2 ст. 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством договірної сторони, на території якої знаходиться це майно.
Ст. 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи договірних сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи договірних сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно.
Для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус України перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.
Якщо спадкодавець на момент своєї смерті проживав на території зазначених вище країн, зокрема російської федерації, нотаріусом державної нотаріальної контори готується відповідний запит до компетентних органів російської федерації з приводу надання правової допомоги щодо отримання відомостей про наявність рухомого майна або спадкової справи до майна померлого чи інших відомостей, необхідних для оформлення спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Ч. 1 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).
Відповідно до ст. 45 Конвенції, учасницями якої поряд з іншими державами є Україна, право спадкування майна визначається по законодавству тієї договірної сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно.
Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
26.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу із заявою про отримання свідоцтва на право на спадщину за законом, після смерті своєї дружини ОСОБА_3 ..
26.11.2024 приватним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1074/02-31 (а.с.25-26), - а саме: у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки не подано документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії, а саме: не пред`явлено оригінал свідоцтва про смерть та пропущений термін прийняття спадщини.
Свою відмову мотивувала тим, що відповідно до гл. 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом МЮУ 03.03.2004р. № 20/5), передбачено п. 1.3. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану, або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. Якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.
У відповідності до п. 4.12. передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів та п. 4.14. при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 за № X передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
При перевірці документів виявилося що у позивача відсутній оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , в зв`язку з чим він звернулася до відділу ДРАЦС по питанню отримання свідоцтва повторно, однак йому було повідомлено, що в зв`язку із збройним конфліктом між Україною та росією призупинено будь-яке дипломатичне представництво з країною агресором.
Ст. 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи договірних сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно.
Таким чином, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право».
Враховуючи, що ОСОБА_3 померла території російської федерації (м. санкт-петербург), тому місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є російська федерація.
Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори за місцем смерті та останнього місця проживання і реєстрації спадкодавця у російській федерації із заявою про прийняття спадщини, вказане підтверджується довідкою нотаріуса (а.с.29).
Чинне законодавство, з урахуванням наявності між Україною та російською федерацією відповідного договору про правову допомогу, не змушувало спадкоємця одночасно звертатись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори на території України та до нотаріальної контори на території російської федерації. А тому позивачем не пропущений шестимісячний строк прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 ..
Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації 01.12.2022 був прийнятий Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». На сьогодні отримання оригіналу свідоцтва про смерть чи будь яких інших документів є неможливим, а єдиним шляхом для його отримання та захисту прав особи є звернення з позовом до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Положеннями ч. 1 ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи, а місцем останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 1297 ЦК України вказано, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 1299 ЦК України, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. При цьому право власності на успадковане нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.
Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.
Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.
Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011, «Коробов проти України» від 21.10.2011 вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Таким чином, якщо суть вимоги пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.
Відповідно до вказаного, суд вважає, що право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, а не оформлення спадкодавцями у встановленому законом порядку права власності на належне їм майно, не може бути перешкодою для обмеження права спадкоємця на отримання спадщини.
А тому, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3 886, 49 грн..
На підставі ст. 41 Конституції України, Закону України «Про міжнародне приватне право», Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1269, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України та керуючись ст. 4, 12, 81, 128, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області 06 березня 2001 року, РНОКПП НОМЕР_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий В.А. Здоровило