Справа № 308/9588/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Кожух О.А.

за участі секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури в інтересах Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації та виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2021 року, ухвалене головуючою суддею Лемак О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ужгородської міської ради про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Архітектурно-містобудівельною радою при управлінні містобудування та архітектури Ужгородської міської ради було прийнято за основу ескізний проект реконструкції будівлі по АДРЕСА_1 під багатоквартирний будинок з комерційними приміщеннями та рекомендовано управлінню містобудування та архітектури Ужгородської міської ради надати містобудівні умови та обмеження на проектування багатоквартирного будинку з комерційними приміщеннями.

У процесі виконання ним вимог архітектурно-містобудівної ради, щодо отримання висновку органу охорони культурної спадщини, позивачу стало відомо про те, що наказом управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації від 18 липня 2011 року № 01-05/106 про затвердження у Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, які беруться під охорону держави, належний йому будинок АДРЕСА_1 , взятий під охорону держави, як щойно виявлений об`єкт культурної спадщини. Оскільки вищевказаний наказ створював для ОСОБА_1 , як власника будинку, правові наслідки у вигляді обмежень, пов`язаних із забезпеченням охорони такої пам`ятки, якої насправді не існувало, та інших обмежень щодо володіння цим майном, позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту культури Закарпатської ОДА про визнання протиправним та скасування наказу Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації «Про взяття під охорону держави пам`яток культурної спадщини в Закарпатській області» від 18 липня 2011 року № 01-05/106 про затвердження у Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, які беруться під охорону держави, в частині взяття під охорону держави житлового будинку в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 просив:

визнати право власності на самочинно реконструйований багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями комерційного призначення (позначеному в технічному паспорті під літерою А) загальною площею 1 375,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйований багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями комерційного призначення (позначеному в технічному паспорті під літерою А) загальною площею 1375,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 в справі № 260/1796/19 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Управління культури Закарпатської ОДА «Про взяття під охорону держави пам`яток культурної спадщини в Закарпатській області» від 18 липня 2011 року № 01-05/106 про затвердження у Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, які беруться під охорону держави, в частині взяття під охорону держави житлового будинку в АДРЕСА_1 . Як слідує із вказаного рішення, суд дійшов висновку, що будівля (розташована у АДРЕСА_1 ) неправомірно включена під порядковим номером 20 Додатку №1 до наказу відповідача від 18.07.2011 року за №01-05/106 до Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення які беруться під охорону держави м. Ужгород, оскільки ця будівля не набула відповідного правового режим;

кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Використання даної земельної ділянки способом реконструкції будівлі по АДРЕСА_1 під багатоквартирний будинок з комерційними приміщеннями не буде суперечити містобудівній документації. Реконструкція здійснена в межах периметру належної ОСОБА_1 будівлі, та знаходиться на земельній ділянці, яка згідно генерального плану м. Ужгород, затвердженому рішенням ХХІІІХ сесії Ужгородської міської ради ІV скликання № 313 від 04 червня 2004 року, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради відноситься за цільовим призначенням до земель житлової і громадської забудови. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Закарпатська обласна прокуратура, в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (Департамент культури Закарпатської обласної ради) та виконавчого комітету Ужгородської міської ради, подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування наявності підстав для представництва прокурором зазначено, що органом, уповноваженим здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль на території населених пунктів щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (ССІ) та середніми (СС2) наслідками, є, зокрема, виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю міської ради населеного пункту, який є адміністративним центром області. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради є структурним підрозділом без статусу юридичної особи виконавчого комітету Ужгородської міської ради, основним завданням якого є здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності, а також надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Зазначене з урахуванням положень ЦПК України щодо вимог до учасників справи, дає підстави для висновку, що саме виконавчий комітет Ужгородської міської ради (структурний підрозділ - управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради) є суб`єктом, що здійснює захист інтересів держави у вказаній сфері, оскільки здійснює делеговані повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю, а тому мав бути залучений до участі у даній справі як відповідача, однак у порушення вимог статті 51 ЦПК України такий орган участі у справі не приймав, чим і мотивована у тому числі апеляційна скарга прокурора.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 травня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради закрито.

Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 року касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради задоволено. Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 10 травня 2022 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21 червня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної ради та виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що будівля розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 198375455 від 30 січня 2020 року;

Архітектурно-містобудівною радою при управлінні містобудування та архітектури Ужгородської міської ради було прийнято за основу ескізний проект реконструкції будівлі по АДРЕСА_1 під багатоквартирний будинок з комерційними приміщеннями та рекомендовано управлінню містобудування та архітектури Ужгородської міської ради надати містобудівні умови та обмеження на проектування багатоквартирного будинку з комерційними приміщеннями. Межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-опорних планів цих населених місць, погоджується відповідним органом місцевого самоврядування та які визначені Генеральним планом забудови м. Ужгород щодо будинку АДРЕСА_1 і наявні листи виконкому Ужгородської міської ради, які містяться в матеріалах справи не є належними доказами у відповідності до статей 77, 78 ЦПК України, а тому наявність у прокурора підстав представляти інтереси Департаменту культури Закарпатської обласної ради на думку судової колегії не ґрунтуються на вимогах закону;

постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року № 219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» Урядом утворено Державну інспекцію містобудування України, як центральний орган виконавчої влади та зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 533 до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду» і від 15 вересня 2021 року № 960 «Питання Державної інспекції архітектури та містобудування» Урядом утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України (ДІАМ) як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, та Затверджено положення про Державну інспекцію архітектури та містобудування України (ДІАМ), ліквідовано Державну інспекцію містобудування, визначено Державну інспекцію архітектури та містобудування суб`єктом управління індивідуально визначеного майна Державної інспекції містобудування та Державної сервісної служби містобудування, Державної архітектурно-будівельної інспекції, які ліквідовуються;

виконавчий комітет Ужгородської міської ради не уповноважений здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний нагляд, не наділений повноваженнями у даному випадку на звернення до суду, а також не має повноважень вирішувати питання прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію відповідно до чинного законодавства, а тому цей орган не є компетентним державним органом та учасником даних правовідносин. Висновок експерта від 13 квітня 2021 року проведений Закарпатським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України про те, що площа земельної ділянки на якій здійснюється самовільне будівництво, що не відповідає обрисам старої будівлі за адресою: м. Ужгород, вул. Підгірна, 25 становить 0,0166 га на думку судової колегії не є належним та допустимим доказом у цій справі, так як вирок або постанова про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав по даному факту відсутні;

апеляційна скарга подана та підписана особою, яка не має права її підписувати і апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної ради та виконавчого комітету Ужгородської міської ради слід закрити.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 21 червня 2023 року скасовано та передано справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова мотивована тим, що таким чином заступник керівника Закарпатська обласна прокуратура належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави в суді та подав апеляційну скаргу з дотриманням норм статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України;

при закритті апеляційного провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок, що виконавчий комітет Ужгородської міської ради не уповноважений здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний нагляд, не наділений повноваженнями на звернення до суду, а також не має повноважень вирішувати питання прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію відповідно до чинного законодавства, а тому цей орган не є компетентним державним органом та учасником даних правовідносин, а апеляційна скарга подана та підписана особою, яка не має права її підписувати;

апеляційний суд не врахував вказівок суду касаційної інстанції, що заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави в суді та подав апеляційну скаргу з дотриманням норм статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд зробив помилковий висновок про наявність підстав для закриття апеляційного провадження. Як наслідок, ухвалу апеляційного суду належить скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №198375455 від 30.01.2020 року, будівля, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Архітектурно-містобудівною радою при управлінні містобудування та архітектури Ужгородської міської ради було прийнято за основу ескізний проект реконструкції будівлі по АДРЕСА_1 під багатоквартирний будинок з комерційними приміщеннями та рекомендовано управлінню містобудування та архітектури Ужгородської міської ради надати містобудівні умови та обмеження на проектування багатоквартирного будинку з комерційними приміщеннями.

У процесі виконання ОСОБА_1 вимог архітектурно-містобудівної ради, щодо отримання висновку органу охорони культурної спадщини, йому стало відомо про те, що наказом управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації від 18 липня 2011 року № 01-05/106 про затвердження у Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, які беруться під охорону держави, належний мені будинок АДРЕСА_1 , взятий під охорону держави, як щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.

Судом також встановлено, що оскільки вищевказаний наказ створював для ОСОБА_1 , як власника будинку, правові наслідки у вигляді обмежень, пов`язаних із забезпеченням охорони такої пам`ятки, та інших обмежень щодо володіння цим майном, останній звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту культури Закарпатської ОДА про визнання протиправним та скасування наказу Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації "Про взяття під охорону держави пам`яток культурної спадщини в Закарпатській області" від 18 липня 2011 року № 01-05/106 про затвердження у Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, які беруться під охорону держави, в частині взяття під охорону держави житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року по справі №260/1796/19 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Управління культури Закарпатської ОДА «Про взяття під охорону держави пам`яток культурної спадщини в Закарпатській області» від 18 липня 2011 року № 01-05/106 про затвердження у Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, які беруться під охорону держави, в частині взяття під охорону держави житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Як слідує із вказаного рішення, суд дійшов висновку, що будівля (розташована у АДРЕСА_1 ) неправомірно включена під порядковим номером 20 Додатку №1 до наказу відповідача від 18.07.2011 року за №01-05/106 до Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення які беруться під охорону держави м. Ужгород, оскільки ця будівля не набула відповідного правового статусу.

З питанням прийняття реконструйованого об`єкту до експлуатації та, відповідно, оформленням права власності, ОСОБА_1 звертався до управління ДАБК Ужгородської міської ради, де йому надали роз`яснення про неможливість прийняття в експлуатацію об`єкту та пояснили, що вказані дії можливо вчинити лише згідно «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011р. шляхом реєстрації декларацій встановленої форми. Водночас зазначений Порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно.

За порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Управлінням ДАБК Ужгородської міської ради Протоколом від 26.11.2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

У відповідності до наданого позивачем «Звіту про проведення технічного обстеження» від 02.09.2020 року експерт дійшов висновку, що при огляді об`єкта дослідження на предмет визначення можливості його надійної та безпечної експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта за адресою АДРЕСА_1 та встановлено їх готовність до експлуатації. Стан будівлі оцінюється як придатний до нормальної експлуатації, недоліків не виявлено, рекомендації не надаються.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналіз норм ЦК України, які регулюють відносини права власності, вказує на те, що право власності це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні норми чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», частинами п`ятою та восьмою статті 39 якого встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Управління ДАБК Ужгородської міської ради, де йому надали роз`яснення про неможливість прийняття в експлуатацію об`єкту та пояснили, що вказані дії можливо вчинити лише згідно «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011. шляхом реєстрації декларацій встановленої форми. Та роз`яснено, що зазначений Порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно.

Позивач не оскаржував таку відмову, а звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості.

Матеріали справи не містять інформації про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт багатоквартирного будинку з комерційними приміщеннями та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку, а долучений позивачем Звіт про проведення технічного обстеження від 02.09.2020 на об`єкт самочинного будівництва не може підміняти вказані документи та це не свідчить про відповідність будівництва вимогам будівельних норм.

В свою чергу встановлення наявності чи відсутності відхилень від вимог державних будівельних норм можливо тільки за результатами експертизи проектів будівництва в Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи (затвердженому постановою КМ України від 11.05.2011 № 560). Більше того, відповідно до пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13.04.2011 № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. З цього слідує, що технічне обстеження виконується вже після можливого визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, та аж ніяк не може слугувати підставою для прийняття такого судового рішення.

Крім зазначеного, колегія суддів звертає увагу також на те, що процедурою зазначеною у абзацах 1 - 3 пункту 9 розділу V Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI визначено, що Орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію:

збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів;

збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

Зазначена норма наводить виключний перелік об`єктів, збудованих без дозвільних документів на виконання будівельних робіт, прийняття в експлуатацію яких можливе за вказаної процедури. Водночас, даною нормою не передбачено введення в експлуатацію без дозвільного документа на виконання будівельних робіт інших об`єктів, таких як громадські будівлі, будівлі торгівлі тощо. Для інших об`єктів будівництва, обов`язковою умовою для прийняття закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію є наявність відповідного дозвільного документу, що дає право на виконання будівельних робіт.

Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , здійснивши самовільну реконструкцію нежитлової будівлі зі здійсненням самочинного будівництва багатоквартирного будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення загальною площею 1375,7 м.кв., до компетентних державних органів щодо прийняття будівлі забудови до експлуатації та оформлення права власності не звертався, що свідчить про відсутність спору про право. А звернення позивача до управління ДАБК виконавчого комітету Ужгородської міської ради з питанням прийняття реконструйованого об`єкту до експлуатації не може стверджувати про те, що ОСОБА_1 у належний та відповідний спосіб звертався до компетентного органу з декларацією відповідної форми про готовність об`єкта до експлуатації, та що не дивлячись на це йому було неправомірно відмовлено у її реєстрації. Також слід наголосити на тій обставині, що ОСОБА_1 не здійснював розроблення документації із землеустрою, яка б надавала йому право використання земельної ділянки для здійснення будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Наведене в сукупності свідчить про те, що суд першої інстанції перебрав на себе повноваження, які притаманні в даному випадку органу контролю в сфері будівництва щодо унеможливлення самочинного будівництва.

Апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно, та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12 713,40 гривень, понесений останньою за подачу апеляційної та касаційної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури в інтересах Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації та виконавчого комітету Ужгородської міської ради, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2021 року скасувати та постановити у даній справі постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до Ужгородської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 на користь Закарпатської обласної прокуратури, , адреса: 88008, м. Ужгород, вул. Коцюбинського,2а, Закарпатська область судові витрати у розмірі 12 173,40 гривень судового збору за подання апеляційної скарги та касаційної скарги.

Постанова ухвалена набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді