Провадження № 2/344/1230/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

06 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивачі») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі - "Відповідачі") про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що у квартиті АДРЕСА_2 зареєстрована Відповідач, яка в даному будинку не проживає, участі по утриманні будинку не бере, Позивач змушена самостійно оплачувати комунальні послуги за житло.

Представником позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач до суду повторно не з`явилась, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, шляхом оголошення на сайті суду.

Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомила, відзиву на позов до суду не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, Суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

08.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради з заявою власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Позивачка просила зняти зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 (далі`Відповідач») за адресою АДРЕСА_3 . Однак, «у знятті задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відмовлено згідно Закону України №1871 ст. 18 п.3 зняття із зареєстрованого місця проживання особи за заявою власника житла здійснюється за згодою іншого співвласника житла. Відсутня згода на зняття з реєстрації особи співвласниками житла».

На квартиру по АДРЕСА_3 , згідно з рішенням МВК № 26-Р від 31.01.1994, Агентством по приватизації державного житлового фонду видано свідоцтво від 03.02.1994, записане Івано-Франківським ОБТІ в реєстрову книгу за №4334/41. Згідно свідоцтва квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_4 чоловікові, ОСОБА_1 дочці, ОСОБА_5 внучці, ОСОБА_6 зятю та ОСОБА_7 внуку.

Водночас, Позивач успадкувала 1/6 частину квартири після смерті батька ОСОБА_4 (свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕІ № 366266 від 06.12.2006, видане Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою) та 1/6 квартири після смерті дочки ОСОБА_5 (свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕІ № 366265 від 06.12.2006, видане Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою). ( а.с. 12-17).

Також, на даний час померли співвласники квартири ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 31.08.2017, видане Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в ІваноФранківській області) та ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 22.10.2019, видане Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області). Свідоцтва про право на спадщину після їх смерті не оформлені, однак ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проживають в квартирі та прийняли спадщину згідно вимог ст.ст. 1268, 1270, 1296 ЦК України.

Також, на даний час померли співвласники квартири ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 31.08.2017, видане Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в ІваноФранківській області) та ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 22.10.2019, видане Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області). Свідоцтва про право на спадщину після їх смерті не оформлені, однак ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проживають в квартирі та прийняли спадщину згідно вимог ст.ст. 1268, 1270, 1296 ЦК України.

На даний час, окрім власників квартири за адресою АДРЕСА_3 зареєстрована також ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , дата реєстрації 11.11.2000.

Як зазначено в позовній заяві Відповідач за даною адресою фактично ніколи не проживала, реєстрація здійснювалась, з метою забезпечити можливість реалізації за договором купівлі-продажу її власної квартири перед виїздом за кордон на постійне місце проживання.

Позивач стверджує, що Відповідач не проживає у спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Однак, факт реєстрації відповідачки порушує право ОСОБА_8 на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, збільшені нарахування на кількість дорослих проживаючих членів сім`ї за комунальні послуги. Відтак, існує істотна заборгованість по сплаті комунальних послуг.

Згідно наявної в Позивача інформації, відповідачка з 2000-х тисячних років проживає в Італійській Республіці, створила там сім`ю, виховує дітей.

Окрім цього, Позивач не чинить жодних перешкод у доступі до квартири, за захистом порушеного права на проживання Відповідач не зверталася та, в свою чергу, за понад 20 років відсутності ніяким чином не показала, що вона має інтерес у користуванні квартирою як своїм житлом.

Позивач, як власник житлового будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачкою не укладала, ніяких обов`язків перед нею не має, особливі домовленості між ними щодо порядку та строків користування квартирою відсутні. Отож, Відповідач втратила право користування квартирою, що належить ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності. Однак, 09.09.2024 ОСОБА_10 отримала сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що її «син, солдат навідник 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_7 , зник безвісти 03.09.24 під час виконання бойового завдання за призначенням в ході ведення бойових дій в районі с. Костянтинівка, Покровського району Донецької області. Приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України». На даний час ОСОБА_7 перебуває в розшуку Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області як особа зникла безвісти, яка стала жертвою кримінального правопорушення. В зв`язку з зазначеним, Позивачка не має можливості отримати згоду іншого співвласника житла на зняття ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання та змушена звернутись до суду для отримання відповідного рішення.

Як випливає з матеріалів позовної заяви реєстрація Відповідача у вказаній квартирі, яка являється власністю Позивача порушує її права як власника квартири, оскільки Відповідач, будучи зареєстрованою в даній квартирі відмовляється знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку.

З матеріалів позовної заяви випливає, що Відповідач не проживає у спірній квартирі, не утримує її, не сплачує комунальні послуги.

Враховуючи вищевикладене, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності. При цьому майно має вважатися таким, що перебуває у володінні власника, і тоді, коли він фізично ним не панує, наприклад, майно власника в житловому будинку в момент перебування його на роботі, товар належний громадянину підприємцю, розташований в його складському приміщенні, в період перебування його у відрядженні.

Право користування це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами.

Право розпорядження це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно). Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України).

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підставою заявлених позовних вимог Позивачем зазначено те, що через реєстрацію Відповідача у вказаній квартирі, Позивач змушена оплачувати комунальні послуги за Відповідача, не може реалізувати права власника об`єкта нерухомості.

З позовної заяви вбачається, що Відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад один рік.

Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні.

Отже, право на користування житлом було набуто Відповідачем, а після остаточного виїзду з даного будинку та встановлення факту не проживання близько 1 року по місцю реєстрації, Відповідач втратила таке право на користування житлом.

При цьому, зі змісту чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, випливає, що оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням.

Отже, враховуючи те, що Відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 понад рік, не несе витрат по утриманню житла, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, квартира по АДРЕСА_4 належить їй на праві спільної сумісної власності. Відповідач не проживає у вказаній квартирі, не несе витрат по утриманню квартири, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 316, 317, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України , керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282,288-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 12.03.2025 року.

Суддя: Домбровська Г.В.