Справа № 307/121/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Казанцева Руслана Ростиславівна, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2024 року (головуючий суддя Чопик В.В.) у справі №307/121/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , де третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. про виділ частини із спільного майна подружжя та визнання права власності на частину земельних ділянок,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про виділ частини із спільного майна подружжя та визнання права власності на частину земельних ділянок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 листопада 1998 року між нею та ОСОБА_1 виконкомом Тересвянської селищної ради Тячівського району, актовий запис № 41, був зареєстрований шлюб.

Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_6 , 1999 року народження, та донька ОСОБА_5 , 2003 року народження.

Рішенням Тячівського районного суду від 06 жовтня 2021 року шлюб між ними був розірвано.

Зазначає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 одружився вдруге.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді двох земельних ділянок, які згідно договору купівлі-продажу від 26.07.2013 були придбані ними, як подружжям, в період шлюбу: земельні ділянки з кадастровим номером :04:001:0054 пл. 0.0180 га, та з кадастровим номером :04:001:0053 пл. 0.1500 га., які розташовані в АДРЕСА_1 , та на час смерті право власності на них в цілому належало ОСОБА_1 ,

Позивачка зазначила, що обидві земельні ділянки були забудовані, однак правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке розмішене на земельних ділянках - немає.

Оскільки земельні ділянки, які відповідно до договору купівлі-продажу від 26.07.2013, були придбані померлим ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_2 , та являються спільною сумісною власністю подружжя, тому вважає, що їй належить 1/2 частина вказаних земельних ділянок.

Посилаючись на положення Сімейного та Цивільного кодексів України, що регулюють питання спільної сумісної власності подружжя, просила суд виділити їй, ОСОБА_2 , 1/2 частину із спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя, в яке входять дві земельні ділянки площею 0.1500 га та 0.0180 га, що розташовані в АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельних ділянок загальною площею 0,0840 га, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду від 10 червня 2024 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_2 , із спільної сумісної власності її та ОСОБА_1 , частину земельної ділянки із кадастровим номером :04:001:0053, пл. 0.1500 га., та частину земельної ділянки із кадастровий номер :04:001:0054, пл. 0.0180 га., що не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті ОСОБА_1 , та які розташовані в АДРЕСА_1 . Визнано право власності на ці частини земельних ділянок за ОСОБА_2 .

Скасовано заборону, накладену ухвалою Тячівського районного суду від 16 січня 2024 року, на видачу приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Крец Мариною Юріївною свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки.

Рішення місцевого суду обґрунтоване тим, що оскільки земельні ділянки були придбані ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з позивачкою, то такі визнаються спільною сумісною власністю, та кожному належить частини майна.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 (1956 року народження, батько ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Казанцева Руслана Ростиславівна, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Тячівського районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не повно з`ясував всі фактичні обставини справи.

Стверджує, що зазначений позов є передчасним, оскільки даний спір може вирішуватись у досудовому порядку. ОСОБА_2 могла подати нотаріусу відповідну заяву з необхідним переліком документів. Зазначає, що позивачка не зверталась до нотаріуса у порядку, визначеному Законом України «Про нотаріат».

Також звертає увагу суду, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши не заявлені позивачкою позовні вимоги, виділивши частини майна, що не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті ОСОБА_1 .

Межі розгляду апеляційним судом

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи та їх представники в судове засідання в черговий раз не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку судової повістки до електронного кабінету (а.с.195,196) та повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.199-204). Представник позивача ОСОБА_7 подав заяву, в якій повідомив суд про розірвання договору про надання правової допомоги (а.с.205). При цьому, ні позивач, ні апелянт в жодне із трьох судових засідань апеляційного суду також не з`являвся, і про причини неявки суду не повідомляли. Зважаючи на те, що позиція сторін апеляційному суду відома, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч. 2 ст 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається що ОСОБА_2 з 21 листопада 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 що підтверджується відомостями з копії паспорту позивачки та копією свідоцтва про шлюб (а.с.10, 16)

Відповідно до поданих копій свідоцтв про народження, у шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилося двоє дітей: донька ОСОБА_6 , 1999 року народження та донька ОСОБА_5 , 2003 року народження (а.с.14, 15).

Рішенням Тячівського районного суду від 06.10.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.08.2023 (а.с.11).

Судом встановлено, що перебуваючи в шлюбі з позивачкою, ОСОБА_1 (1977 р.н.) придбав дві земельні ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 . А саме: земельну ділянку із кадастровий номер :04:001:0054, пл. 0.0180 га, та земельну ділянку із кадастровий номер :04:001:0053, пл. 0.1500 га. Дані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу земельних ділянок від 27 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Крец М.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 6421 (а.с.7).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.07.2023, земельна ділянка з кадастровим номером: :04:001:0054, пл. 0.0180 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка із кадастровим номером :04:001:0053, пл. 0.1500 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_1 , а розмір частки складає 1/1(а.с.12).

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Апелянтом ця презумпція не спростована.

Пред`являючи позов, ОСОБА_2 вказувала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_1 (1977 р.н.), відкрилася спадщина. Проте, оскільки спірні земельні ділянки були придбані спадкодавцем у період перебування у шлюбі з позивачкою, тому частина земельних ділянок належать їй і не можуть бути включені до складу спадщини. Оскільки право власності на земельні ділянки в цілому було зареєстровано за ОСОБА_1 , позивач звернулась до суду з даним позовом.

Проте, задовольняючи позов, суд першої інстанції неповно з?ясував обставини справи та ухвалив рішення у неправильним застосування норм матеріального права.

Так, статтею 71 Закону України «Про нотаріат» визначено порядок видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя).

Відповідно до вказаної норми (у редакції, яка почала діяти до спливу шести місяців після смерті ОСОБА_1 ), у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України.

Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.п. 4.22 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

У матеріалах справи міститься лист ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу, в якому ОСОБА_2 , зазначаючи, що її колишній чоловік ОСОБА_1 помер і що вона має право на виділ частки в натурі із спільного сумісного майна подружжя, просила видати її частку у спадковому майні померлого ОСОБА_1 (а.с.17). Відповідь нотаріуса Крец М.Ю. про неможливість надання інформації та копії документів, яка була надана на адвокатський запит адвокату Кохман М.В. (а.с.13) не є відмовою нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії - видачі позивачу свідоцтва про право власності на частку в майні колишнього подружжя. Така відповідь датована 16.08.2023, тоді коли зазначена вище заява ОСОБА_2 , адресована нотаріусу, датована 25.08.2023. Доказів того, що така заява дійсно була подано нотаріусу суду не надано. Так само і не надано доказів, що нотаріусом було відмовлено у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на частку в майні колишнього подружжя.

Відповідні доводи містяться у апеляційній скарзі. Проте жодних документів на спростування таких доводів позивачем надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довела, що нею було використано передбачений законом порядок одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, що хтось не визнає або оспорює таке її право та що існують перешкоди для одержання такого свідоцтва у нотаріуса.

Висновки апеляційного суду

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги щодо передчасно заявленого позову, у зв`язку з відсутністю оспорення права позивачки на частку в спільній власності подружжя, є обґрунтованими. Суд першої інстанції відповідних обставин не перевірив та ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 (а.с.138), підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь апелянта.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Казанцева Руслана Ростиславівна задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2024 року скасувати, то ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3633,60 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуюча:

Судді: