СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6373/24

пр. № 2/759/374/25

27 лютого 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

представник позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація (03115, м. Київ, пр. Берестейська, 97) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

У березні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Позовну заяву мотивує тим, що позивач з 07 лютого 1991 року зареєстрована та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 . У зазначеній квартирі вона проживала зі своєю бабусею ОСОБА_5 , яка була наймачем житла.

Позивачка виховувалася виключно бабусею, оскільки її батьки були позбавлені батьківських прав. Крім Позивачки та її бабусі, у квартирі був зареєстрований ОСОБА_2 , рідний дядько Позивачки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. На момент смерті бабусі Позивачці було 14 років.

29 березня 2006 року, відповідно до розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 503, піклувальником над неповнолітньою Позивачкою було призначено Відповідача. У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розпорядженням № 1444 внесено зміни до договору найму Квартири, і новим наймачем став Відповідач.

Проте, незважаючи на призначення піклувальником, Відповідач не виконував покладених на нього обов`язків: він не проживав у квартирі з Позивачкою, не піклувався про неї, фактично самоусунувся від своїх обов`язків. Позивачка, починаючи з 14 років, проживала одна, навчалася в школі та самостійно забезпечувала себе всім необхідним.

З 2006 року Відповідач фактично проживав за іншою адресою зі своєю співмешканкою. Жодних контактів із Відповідачем у Позивачки не було.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 29 лютого 2024 року, що надана Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 07 березня 2024 року, Відповідач не звертався до адміністрації із заявою про збереження житла у зв`язку з його тимчасовою відсутністю.

Крім того, починаючи з 2006 року, саме Позивачка сплачувала всі комунальні послуги за Квартиру, що підтверджується квитанціями та рахунками, копії яких додаються до позову.

Близько місяця тому Відповідач без попередження з`явився біля Квартири та намагався потрапити всередину. Позивачка була шокована, оскільки не бачила Відповідача з 2006 року. На її запитання про причину візиту Відповідач заявив, що має намір вселитися та проживати в Квартирі.

Просить позов задовольнити.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.04..2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив задовольнити.

Представник відповідача та відповідач заперечували проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві.

29 березня 2006 року, відповідно до розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 503, піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_4 було призначено ОСОБА_2 .

Відповідно до розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 1444 від 15.08.2006 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 внесено зміни до договору найму квартири і укладено договір з ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 29 лютого 2024 року Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 107-1775 від 07 березня 2024 року відповідач не звертався до адміністрації із заявою про збереження житла у зв`язку з його тимчасовою відсутністю.

На підтвердження позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи квитанції про сплату комунальних послуг. З квитанцій вбачається, що платниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 21.09.1993 року, що підтверджується довідкою з місця проживання сім`ї та реєстрації від 29.02.2012 № 234 та довідкою з місця проживання сім`ї та реєстрації від 23.11.2011 № 1007.

Сім`ї ОСОБА_6 було видано Ордер № Г_291927 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .Відповідно до Ордеру, житлове приміщення надано ОСОБА_7 . ОСОБА_2 був включений до Ордеру як член сім`ї.

ОСОБА_2 є наймачем спірної трикімнатної квартири (жилою площею 47,6 кв.м) відповідно до договору найму житлового приміщення.

ОСОБА_2 є власником особового рахунку за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором № 6094 про надання населенню послуг з газопостачання між ПАТ «Київгаз» та ОСОБА_2 .

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні як свідок пояснив, що з 1992 року проживає у спірній квартирі. Більше року племінниця не пускає до квартири, змінила замки та не дала ключ. Відповідач змушений жити на вокзалі. У березні 2022 року їздив до Іспанії. З 2000 року проживав з цивільною дружиною у її квартирі, але постійно приходив до квартири № 33 та періодично там ночував. У квартирі № 33 у відповідача була своя кімната, наповнена його речами. Після смерті цивільної дружини її діти просили покинути місце проживання у їх квартирі.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою відповідача та квартира АДРЕСА_2 є батьківською квартирою, оскільки ордер на житлове приміщення було видано сім`ї ОСОБА_6 . Відповідно до ордеру, житлове приміщення надано батькові ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_2 був включений до ордеру як член сім`ї.

Доказів, що відповідач відсутній у спірній квартирі та не користується нею, суду не надано.

Належних доказів того, що відповідач не мешкає у квартирі без поважних причин суду не надано. Стороною позивача не спростовано інформацію щодо заміни замка та не надання відповідачу ключів.

Суд приходить до висновку, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , останній фактично буде позбавлений житла, виселення покладе на нього надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін, оскільки фактично він стане безхатченком.

Судом встановлено, що у відповідача єдиним житлом є спірна квартира .Відповідач тривалий час проживав у квартирі, сплачував комунальні послуги, тобто ОСОБА_2 має тривалий зв`язок із спірною квартирою як із єдиним житлом. Встановлені обставини є достатньою підставою для того, щоб вважати спірну квартиру житлом відповідача в розумінні статті 8 Конвенції.

Оскільки ОСОБА_2 не має іншого житла, тому право позивача ОСОБА_4 на це майно не може бути захищено, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, який внаслідок цього стане безхатченком, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи.

Враховуючи викладене та оцінивши усі надані стороною докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві та дотримання розумного балансу інтересів сторін, дійшов висновку, що допустимих доказів того, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин, а також доказів того що він втратив інтерес до житла, позивач, не надав, а тому підстав для задоволення позову, суд не вбачає.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача.

Керуючись ст. 9, 61, 64, 71, 72 ЖК України,, ст. ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація (03115, м. Київ, пр. Берестейська, 97) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко.