Справа № 163/2388/23 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А.
Провадження № 22-ц/802/322/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Здрилюк О.І., Киці С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 грудня 2024 року в складі судді Шеремети С. А.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі - АТ «А-БАНК») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.01.2019 між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає договір про надання банківських послуг.

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає розміру, встановленому Тарифам банку.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, заборгованості не погашала, унаслідок чого станом на 04.09.2023 утворилася заборгованість у розмірі 37136,93 грн., яка складається з: 27645,32 грн. - заборгованість за кредитом; 9491,61 грн. - заборгованість по відсоткам.

Посилаючись на викладене, АТ «А-БАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 31 грудня 2024 року позов задоволено.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 січня 2019 року в сумі 37136,93 грн, яку становлять: 27645,32 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 9491,61 грн заборгованості по відсоткам.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» 2684 гривні судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції, не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, що доводить той факт, що судом не було досліджено надані до позовної заяви матеріали справи, не надано реальну оцінку випискам по рахункам та оборотам за весь період користування кредитними коштами, не враховано загальну суму внесених коштів на погашення заборгованості зі сторони Відповідачки, не надано реальну оцінку складеним та підписаним/не підписаним документам для укладання договору кредитування між позивачем та відповідачкою.

Вказала, що в неї відсутня заборгованість перед банком, оскільки сума коштів внесена на рахунок більша за використану. Також зазначила, не погоджувала зміну розміру кредитного ліміту. Заперечує право банку нараховувати відсотки за користування кредитом, оскільки доказів узгодження умов договору в частині сплати відсотків позивачем суду не надано, підстав для зарахування сплачених сум на рахунок відсотків не вбачається.

Позивач скористався своїм правом щодо подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (37136,93 грн.) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у даній справі є 17.03.2025, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2019 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», в якій зазначено, що вона разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу позовних вимог, посилався на те, що в порушення умов договору від 11.01.2019 та положень статей 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та станом на 04.09.2023 мала заборгованість за договором у загальному розмірі 37136,93 грн. При цьому, на підтвердження погодження умов договору, АТ «А-БАНК» надав до матеріалів позовної анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 11.01.2019 ; витягом із Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК»; витягом із Тарифів користування кредитною карткою; паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», розрахунком заборгованості за договором, виписку з рахунку.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ця редакція договору, а не інша. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись до суду з позовом, банк вказав, що підписанням заяви відповідач приєднався до Договору.

Проте, в анкеті-заяві від 11.01.2019 відсутні умови про розмір процентної ставки та порядок їх сплати.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК», що розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «А-БАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.01.2019) до моменту звернення до суду з указаним позовом (жовтень 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК», витяг із Тарифів користування кредитною карткою, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.01.2019 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами обставин, на які АТ «А-БАНК» посилався як на підставу своїх вимог, на підставі статтей 12, 81, 263 ЦПК України, за змістом яких рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і має бути ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність вимог банку про стягнення відсотків за користування кредитом.

Аргументи позивача про те, що при зверненні до суду банк надав Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому визначені умови кредитування, і який підписаний ОСОБА_1 , а тому довів розмір процентів за користування кредитними коштами, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказаний паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а є лише підтвердженням виконання банком законного обов`язку надати позичальнику повну інформації щодо можливих варіантів умов кредитного договору перед його укладенням, що є необхідним для забезпечення позивачу здійснити свідомий вибір на користь одного з них. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20).

Крім того, термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», які ОСОБА_1 не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту процентні ставки не містять інформації, що вони стосуються саме договору між сторонами б/н від 11.01.2019, а тому не можуть свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України.

Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019, тоді як заява-анкета підписана відповідачем 11.01.2019.

Наведеним спростовуються викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи банку щодо правомірності нарахування процентів.

Разом з тим, фактично отримані та використані позичальником кошти підлягають поверненню банку, а тому банк вправі вимагати захисту свого права шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів.

Звертаючись до суду із цим позовом банк надав суду, зокрема, анкету-заяву від 11.01.2019, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку за період з 11.01.2019 по 04.09.2023, довідку за картками та довідку за лімітами.

При цьому, банк стверджував, що згідно з випискою по карткових рахунках позичальник ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.

Із довідки за лімітами вбачається, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт в розмірі 500 грн 11 січня 2019 року, а 15 вересня 2020 року збільшений до 27700 грн, проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження згоди відповідача на збільшення кредитного ліміту.

У зв`язку із викладеними в апеляційній скарзі доводами щодо кредитного ліміту колегія суддів зазначає таке. Кредитний ліміт це санкціонований дозвіл банку скористатися позикою від фінустанови в межах чітко визначеної суми, тобто це не сума коштів які отримав позичальник. З виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, вбачається, що вказані в довідці за лімітами суми не були зараховані на рахунок ОСОБА_1 , як кредитні кошти і банк не ставить вимогу повернення саме кредитного ліміту, в даному випадку банк заявляв вимого про повернення тіла кредиту (суму коштів які отримала відповідач) та процентів за користування кредитом.

Судом апеляційної інстанції на підставі виписки по рахунку ОСОБА_1 встановлено, що банк, визначаючи кредитну заборгованість, до тіла кредиту зарахував не тільки кошти, які фактично були отримані боржником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів проценти за користування кредитом, пеню, штрафи, унаслідок чого банк необґрунтовано збільшив заборгованість за тілом кредиту. Наведене підтверджується виписками по рахунку за період з 11.01.2019 по 04.09.2023.

Належить відмітити, що автоматичне списання коштів на погашення процентів, пені, штрафів, у разі виникнення заборгованості, передбачене Умовами і Правилами надання банківських послуг, які відповідачем не підписані, тому не можуть застосовуватись.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 11.01.2019 ОСОБА_1 підписала Заяву позичальника АВН0КА83, згідно з умовами якої відповідач отримала кредит, який зобов`язалася погашати щомісячними платежами у сумі 1608,38 грн. Сторони погодили в пункті 8 Заяви позичальника, що погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежами буде здійснюватися шляхом списання коштів в період сплати кожного місяця з персонального рахунка клієнта.

З виписок по рахунку апеляційним судом встановлено, що відповідач користувалася платіжною картою та використала кредитних коштів на суму 62850,84 грн. (11382,68грн кошти які безпосередньо використовувала ОСОБА_1 та 51468,16 грн. кошти списані на погашення кредиту отриманого на підставі Заяви позичальника АВН0КА83 від 11.01.2019) та повернула 39056,99 грн., отже, сума неповернутого тіла кредиту становить 23793,85 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А-БАНК» не повернуті, на підставі вимог частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 756/671/19, провадження № 61-12536св20.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вимог банку в частині стягнення тіла кредиту в сумі 27645,32 грн.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

АТ «А-БАНК» при зверненні до суду з позовом сплатило 2684 грн судового збору, а відповідач за подання апеляційної скарги 4026 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та вимог апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, а саме 64,07%, тобто 1719,64 грн., а на користь відповідача з позивача 1446,54 грн. (35,93% задоволених вимог апеляційної скарги).

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384 , 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 грудня 2024 року в цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитним договором від 11 січня 2019 року в розмірі 23793,85 грн (двадцять три тисячі сімсот дев`яносто три гривні вісімдесят п`ять копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () 1719,64 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) 1446,54 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: