Справа №465/434/25 Головуючий у 1 інстанції:Дзеньдзюра С.М.
Провадження №22-ц/811/529/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

03 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и л а:

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року визнано дії заявниці ОСОБА_1 щодо подання повторної заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви - зловживанням процесуальними правами. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви повернуто заявниці.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2025 рокубуло залишено без руху для подання доказів сплати судового збору за подання скарги у відповідності до вимог закону, або подання суду доказів звільнення від сплати судового збору.

На виконання вимог вказаної ухвали, ОСОБА_1 подано заяву-повідомлення про відсутність недоліків апеляційної скарги і необхідності в їх усуненні, в якій просить звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 31 січня 2025 року.

В обґрунтування клопотання зазначає, що відмова суду у звільненні від сплати судового збору за подання апеляційної скарги без дослідження доказів, наданих на підтвердження неможливості сплати судового збору, завдає шкоди самій суті права на доступ до суду та фактично позбавляє права на справедливий суд.

Відповідно до змісту ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно змісту ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, враховуючи, що статтею 129 Конституції України закріплено один із основоположних принципів правосуддя рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення у справі «Креуз проти Польщі», від 19 червня 2001 року).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі», від 26 липня 2005 року).

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, в такій наявні: копія довідки про доходи № за І кварталу 2023 р. ІV квартал 2024 року від 01.01.2025 року; копія довідки №6 від 28.05.2024 року, виданої Шевченківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської області; копія листа Державного центру зайнятості №33/10/4517-24 від 29.05.2024 року; копія листа Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України №2800-030202-8/33118 від 30.05.2024 року.

Інших доказів, які б підтверджували скрутний матеріальний стан ОСОБА_1 матеріали апеляційної скарги не містять.

Враховуючи вказане, а саме те, що наявні в матеріалах справи докази не є беззаперечним і достатнім доказом скрутного майнового стану заявниці та не підтверджують достовірність тієї обставини, що апелянтка не може сплатити судовий збір, оскільки такою не надано доказів про її майновий стан вцілому ( відомостей про отримання чи неотримання грошового утримання чи інших видів доходів, з яких не утримуються суми податки, наявність чи відсутність інших доходів, рухомого або нерухомого майна та їх обсягу, цінних паперів, можливості розпоряджатися ними, банківські документи про відсутність на рахунках коштів тощо), те що сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання апеляційної скарги (484,48 грн.) є незначною, та те, що апелянтка не є безробітна, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

У відповідності до змісту ч.3 ст.185 та ч.2 ст.357 ЦПК України, якщо особа, яка подала скаргу відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ч. 3 ст. 357 цього Кодексу, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 357 та ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги. Однак, у випадку повторного подання апеляційної скарги апелянту слід звернути увагу на питання строку на апеляційне оскаження, який на даний час завершився, зважаючи на інформованість апелянта про винесення оскаржуваного судового рішення. Тому у випадку подання апеляційної скарги, таку слід подавати з обгрунтованим клопотанням про поновлення строку на апеляційнке оскарження.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року вважати неподаною і повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 03 березня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра