РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2025 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.

за участі: секретаря судового засідання Тарковської Ю.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Жмеринка цивільну справу за позовом Мостовенка Олега Ігоровича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Мостовенко О.І. в інтересах ТОВ "Коллект Центр" 22.04.2024 року звернувся до суду з даним позовом, за вмогами якого просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Коллект Центр" заборгованість за кредитним договором від 11.02.2021 року №509763 в сумі 27446,11 грн, а також понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 3028 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. Стороною позивача викладена наступна позиція. 11.02.2021 року між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №509763, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 15000 грн строком користування до 11.02.2022 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник сплачує за користування кредитом фіксовану процентну ставку, що залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом 25% в день (9125% річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Позичальник підписанням кредитного договору, підтвердив, що він ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з правилами надання коштів у позику, які розміщені на сайті та йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом у строки, передбачені кредитним договором. 30.06.2024 року ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" уклало з ТОВ "Вердикт Капітал" договір факторингу №30-06/2021, відповідно до якого ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 11.02.2021 року №509763, що укладений між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та ОСОБА_1 . Надалі, 10.01.2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, включно за вказаним договором про надання споживчого кредиту. Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача. Відповідач умови договору не виконує та заборгованість по кредиту та процентах не повертає. За таких підстав у відповідача виникла заборгованість у розмірі 27446,11 грн, яка станом на 08.04.2024 року складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 12190,09 грн, 3% річних в розмірі 16,02 грн, інфляційних втрат в розмірі 240 грн (а.с.1-3).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 03.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу ОСОБА_1 за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому порядку (а.с.43), вручено 15.04.2024 року копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (а.с.47).

У визначений судом строк сторони не заявили клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило, відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.02.2021 року між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір №509763 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту складає 15000 грн, строк кредиту 365 днів, з кінцевим поверненням 11.02.2022 року. Відповідно до договору, сторонами погоджено тип процентної ставки фіксована, яка залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна загальна вартість кредиту 22649,01 грн. Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Даний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К237 11.02.2021 року о 12:57:29 годин (а.с.5-6). Невід`ємною частиною договору є графік платежів, як додаток №1 до вказаного правочину (а.с.7). Одночасно з підписанням договору відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.7,8).

Відповідно до довідки ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" підтверджує, що ОСОБА_1 ідентифікований (а.с.8,9).

Згідно повідомлення ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 06.03.2024 року №2646_42, ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" через ТОВ "Універсальні платіжні рішення" відповідно до укладеного договору, перераховано кошти на платіжну картку клієнта ОСОБА_1 11.02.2021 року о 13:04:54 годин в сумі 12000 грн на картку № НОМЕР_1 (а.с.9 на звороті).

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "СЛОН КРЕДИТ", сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 станом на 30.06.2021 року складала 19295,57 грн, з яких заборгованість за кредитом 15000 грн, заборгованість за відсотками 4295,57 грн. При цьому сума кредиту вказана в розмірі 12000 грн (а.с.10).

30.06.2021 року між TOB "СЛОН КРЕДИТ" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу №30-06/2021, відповідно до умов якого ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за Договорами кредиту (а.с.13-15).

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 30.06.2021 року №30-06/202, останнім зазначено набуття ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги серед решти щодо відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 11.02.2021 року №509763 на загальну суму 19295,57 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 12000 грн, заборгованість по процентам 7296 грн (а.с.16-17).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ "Вердикт Капітал" станом на 10.01.2023 року заборгованість обчислено в сумі 27446,11 грн., з яких: 15000 грн заборгованість по основній сумі кредиту; 4295,57 грн заборгованість по відсоткам на дату відступлення права вимоги; 7894,52 грн нараховані відсотки за кредитним договором за період з 30.06.2021 року до 10.02.2022 року; 16,02 грн 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до статті 625 ЦК України за період з 11.02.2022 року до 23.02.2022 року; 240 грн інфляційні збитки за користування грошовими коштами за лютий 2022 року (а.с. 11).

ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до позичальників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 року №10-01/2023, зокрема за договором споживчого кредиту від 11.02.2021 року №509763 щодо позичальника ОСОБА_1 на загальну суму 27446,11 грн (а.с.19-23).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року №10/01-2023 зазначено набуття ТОВ "Коллект центр" права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договром №509763 в сумі 27446,11 грн (а.с.24).

Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами ст.639 ЦК України передбачено, що Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України "Про електронну комерцію" та Законом України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ч.3,6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 02.11.2021 року в справі №243/6552/20 Верховний Суд виснував, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2018 року в справі №909/968/16, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Приписами ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

У постанові від 02.10.2020 року в справі № 911/19/19 Верховний Суд виснував, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Так, судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" свої зобов`язання за споживчого кредиту від 11.02.2021 року №509763 з відповідачем ОСОБА_1 виконав не повному обсязі, оскільки представленими стороною позивача вказаниими вище письмовими доказами доведено перерахування за вказаним правочином позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів на суму 12000 грн, повідомлення ТОВ "Універсальні платіжні рішення" про що достатньо узгоджується з відомостями розрахунку ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" заборгованості за кредитним договором від 11.02.2021 року №509763 щодо суми кредиту саме в розмірі 12000 грн, власне яка становить тіло кредиту та за відсутності інших відомостей не підлягає додатковому збільшенню.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин згідно ч.2 ст.1054 ЦК України та до відносин з комерційного кредиту згідно ч.2 ст.1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до приписів ч.2 ст.625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Отже, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч.1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Положеннями ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статтей 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем встановленої судом частини оспорюваного кредиту в сумі 12000 грн, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року в справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що до позивача ТОВ "Колект Центр" перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника ОСОБА_1 в межах встановленої судом перерахованої останньому суми кредитних коштів.

Факт отримання вказаного оспорюваного кредиту також ні в який спосіб не заперечено відповідачем.

Про застосування позовної давності щодо спірних правовідносин або певної частини з них суду ніким із сторін у справі не заявлено.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Відтак суд приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог оспорювана заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 12000 грн відповідно до перерахованої на банківську картку позичальника ОСОБА_1 суми кредитних коштів, включно з урахуванням відповідних умов п.2.1 договору споживчого кредиту.

Водночас суд враховує, що, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування", якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1%.

При цьому, з урахуванням приписів п.17 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону, максимальний розмір денної процентної ставки днів протягом 240 днів з дня набрання чинності цим Законом не може перевищувати протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.

Відповідне положення ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" щодо встановлення обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1% має зворотню дію в часі відповідно до приписів ч.2 ст.5 ЦК України, як таке, що зменушує цивільну відповідальність відповідача у спірних правовідносинах, втім у відповідності до встановленого законом поєтапного зменшення її розмірів.

Отже, згідно встановленого п.1.5. розмежування процентної ставки за користування кредитними коштами, зокрема за перший день користування кредитом, тобто денної процентної ставки, вона підлягає застосуванню в розмірі 2,5% від фактично отриманої суми кредиту в розмірі 12000 грн.

При цьому, суд визнає явно несправедливими положення п.3.5 кредитного договору щодо сплати процентів за перший день користування кредитом шляхом утримання зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню позичальникові, оскільки вони суперечать визначеній п.1.6. правочину меті отримання даного кредиту на споживчі (особисті) потреби, до яких вочевидь не належить сплата процентів, яка є суто зобов`язанням, встановленим цивільним законом, а не певним споживчим благом, тобто товаром чи послугою.

Відтак, проценти за перший день користування кредитом 11.02.2021 року підлягають визначенню в розмірі 300 грн (12000 грн х 2,5%).

Згідно визначеного кредитним договором порядку обрахування процентів за користування кредитом, починаючи з другого дня, тобто з 12.02.2021 року, до кінцевого строку повернення 11.02.2022 року включно, тобто загалом за 365 календарних днів решту процентів за погодженою сторонами правочину процентною ставкою 85% річних належить визначити в сумі 10200 грн (12000 грн х 85% х 365 / 365).

Отже, оспорювані проценти за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в загальній сумі 10500 грн (300 грн + 10200 грн).

В межах заявлених позовних вимог оспорювані 3% річних підлягають обрахуванню з 13.02.2022 року, що є наступною датою після закінчення строку надання кредиту, а тому за період з 13.02.2022 року до 23.02.2022 року включно, тобто за 11 календарних днів 3% річних від неповернутої відповідачем суми кредиту 12000 грн належить визначити в розмірі 10,85 грн (12000 грн х 3% х 11 / 365).

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню щодо стягнення з відповідача на користь позивача оспорюваної заборгованості за кредитним договором від 11.02.2021 року №509763 в загальній сумі 22510,85 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12000 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 10500 грн, а також 3% річних в розмірі 10,85 грн

Натомість у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 240 грн, нарахованих за лютий місяць 2022 року, належить відмовити, оскільки у відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 року в справі №910/5349/22, за неповний місяць, а саме за час прострочення, що є меншим або дорівнює половині місяця (від 1, влючно з 15 днями) інфляційна складова боргу не нараховується.

Так, відповідно до приписів п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні запроваджено з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", й надалі послідовно продовжено до теперішнього часу.

Тому в межах залишкового періоду прострочення відповідачем повернення кредитних коштів позивачу після минування строку, на який їх було надано, а саме з 13.02.2022 року до 23.02.2022 року, тобто кінцевої дати до введення в Україні воєнного стану, що в календарному обчисленні загалом не перевищує 15 днів, інфляційні втрати у даному конкретному випадку не підлягаюь нарахуванню згідно наведеної правової позиції касаційного суду.

Також пропорційно частково задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно приписів ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 3028 грн (а.с.4), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає додатковому зменшенню, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7381,65 грн (а.с.35-40).

Враховуючи викладене, керуючись керуючись ст.526, 527, 530, 614, 625, 626, 629, 634, 639, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 82, 89, 141, 223, 259, 263, 264, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (м.Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, ) заборгованість за кредитним договором від 11.02.2021 №509763 в сумі 22510 (двадцять дві тисячі п`ятсот десять) гривеь 85 копійок, а також судові витрати із сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7381 (сім тисяч триста вісімдесят одна) гривня 65 копійок.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Вернік В.М.