Справа № 466/5513/24
№ провадження 2/453/83/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 лютого 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судових засідань Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

22 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Ярош В.В., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання усного договору доручення і стягнення отриманих 06 липня 2021 року коштів в сумі 30000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 06 липня 2021 року сторони уклали усний договір доручення за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 30 000 гривень. За домовленістю сторін відповідач зобов`язувався на ці грошові кошти придбати будівельні матеріали та доставити їх до узгодженого сторонами місця, саме земельної ділянки № НОМЕР_1 у садівничому кооперативі «Дружба люкс» в урочищі Клепарів, яка належить позивачу на праві приватної власності. На підтвердження вказаних домовленостей та отримання грошових коштів ОСОБА_2 склав відповідну розписку. Незважаючи на домовленість відповідач не придбав вказаний будівельний матеріал та кошти не повернув. Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертає отриманих від позивача коштів, то останній змушений звертатись до суду з даним позовом.

Від відповідача не надходило заперечень та письмового відзиву проти позову.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л.В. від 16 липня 2024 року матеріали даної цивільної справи передано за підсудністю до Сколівського районного суду Львівської області на підставі ч.1 ст. 30, п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.

13 серпня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Сколівського районного суду Львівської області і на підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано судді Ясінському Ю.Є.

30 вересня 2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. 09 грудня 2024 року представник позивача адвокат Ярош В.В. надіслав заяву (Електронний суд) в якій просив розгляд справи проводити у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

В судове засідання відповідач не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку, відповідно до п.1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України,за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання. Натомість судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою. Про судове засідання відповідача також повідомляли шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада».

Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судові засідання 10 грудня 2024 року, 11 лютого 2025 року, 26 лютого 2025 року та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого, на підставі ч.4 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали усний договір доручення, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 30000 гривень. На ці кошти відповідач зобов`язувався придбати будівельні матеріали та доставити їх до узгодженого сторонами місця, а саме земельної ділянки № НОМЕР_1 у садівничому кооперативі «Дружба люкс» в урочищі Клепарів (кадастровий номер: :10:002:0029), яка належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно розписки від 06 липня 2021 року відповідач отримав від позивача кошти в розмірі 30 000 грн. на метал.

Вимога обґрунтована тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, а саме з поставки будівельних матеріалів (метал).

До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання щодо виконання поставки будівельних матеріалів не виконав та не повернув позивачу отримані від нього грошові кошти, внаслідок чого позивач звернулась до суду з зазначеним позовом.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо виконання договірних зобов`язань, який регулюється нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору.

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті встановлених судом обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 1006 ЦК України, повірений зобов 'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо не вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивачем було домовленість з відповідачем про придбання будівельних матеріалів, проте відповідач, всупереч домовленості сторін, не здійснив закупівлі і доставку будівельних матеріалів, внаслідок чого виникають передумови для настання правових наслідків, передбачених ч.1 ст. 611 ЦК України.

Крім цього, згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У Постанові КЦС ВС від 26 вересня 2019 року у справі № 520/4210/18 зазначено: «Тлумачення ст. 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для нього підстав».

У Постанові КГС ВС від 12 серпня 2021 року у справі № 910/17567/19 зазначено: «Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов».

Згідно ч.1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навів обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає позовні вимоги підставними та належним чином обґрунтованими і доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, тому позов слід задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу, проведенням експертиз, а також інші витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В той же час, відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги адвоката від 13 травня 2024 року, додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №13/05-2024 від 13 травня 2024 року, ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1329903, акт наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги від 19 лютого 2025 року, детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом Ярош В.В. у зв`язку з розглядом її у суді першої інстанції, довідки №19/02/2025 Д від 19 лютого 2025 року.

З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 5 500 грн.

Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 968, 96 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя Ю.Є. Ясінський