ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21841/24

Провадження № 22-ц/820/327/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: заявника, його представника, представника Діденка М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/21841/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Худняком Віктором Анатолійовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Лісовогринівецької сільської ради, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним його дядька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання виконавчий комітет Лісовогринівецької сільської ради внести на розгляд питання з погодження кандидатури опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та видати йому подання про можливість призначення ним опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначити заявника опікуном ОСОБА_2 .

На обґрунтування своїх вимог заявник зазначав, що ОСОБА_2 внаслідок стійкого хронічного психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2018 року у справі № 686/19280/17 ОСОБА_2 визнано недієздатним, встановлено опіку та призначено опікуном мати заявника заінтересовану особу у даній справі ОСОБА_3 . Проте, остання за станом здоров`я, на даний час не здатна виконувати обов`язки опікуна, оскільки 07 березня 2023 року їй встановлено ІІ групу інвалідності. Тому, заявник вказував, що на даний час є потреба у встановленні опіки над ОСОБА_2 , крім того, саме він займається організаційними питаннями по догляду за дядьком: возить його до медичних установ та різних організацій, здійснює закупівлю ліків та продуктів харчування, вирішує інші побутові питання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2024 року заяву задоволено частково, ОСОБА_2 , уродженця с. Терешівці Хмельницького району Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, в задоволенні решти вимог відмовлено.

ОСОБА_2 , передано під опіку виконавчому комітету Лісовогринівецької сільської ради як органу опіки та піклування.

Строк дії рішення - два роки з дня набрання рішенням суду законної сили.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Худняк В.А. не погодилися із таким рішенням суду першої інстанції подали апеляційну скаргу, вказують, що висновки суду є помилковими. Посилаються, що судом жодним чином не здійснено аналіз фактів та обставин справи, на сьогодні ОСОБА_1 є єдиним працездатним членом сім`ї, вже здійснює фактичне опікунство на ОСОБА_2 , який дійсно хворіє на стійке хронічне психологічне захворювання. Аналізуючи подання Лісогринівецької сільської ради щодо доцільності призначення опікуна № 1 від 03 грудня 2024 року, суд вказав на його недоліки, оскільки в ньому не вказано жодної інформації про взяття ОСОБА_1 на себе обов`язків опікуна, крім заяви самого ОСОБА_1 також при зверненні до суду було надано відповідні докази, що ОСОБА_3 , яка є матір`ю заявника та сестрою ОСОБА_2 не взмозі виконувати функції опікуна через стан здоров`я, що підтверджується наявністю у неї ІІ групи інвалідності. Представник апелянта посилається, що в поданні та Висновку опікунської ради від 03 грудня 2024 року чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 надав всі необхідні довідки про його задовільний стан здоров`я, які підтверджують його фізичну можливість здійснювати функції опікуна. Таким чином, суд безпідставно відмовив ОСОБА_1 у призначенні його опікуном ОСОБА_2 .

Тому з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та його представник адвокат Худняк В.А. просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є дядьком ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.03.2018 року визнано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, встановлено над недієздатним ОСОБА_2 опіку, призначено ОСОБА_3 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

За висновком судово-психіатричної експертизи № 852 від 14.10.2024 року проведеної на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , страждає на стійкий психічний розлад помірну розумову відсталість з дитинства та за своїм психічним станом не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

Відповідно до частини першої статті 39, частини першої статті 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до пункту (е) частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше як у випадках і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у разі законного затримання психічнохворих.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу): системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації (пункт 2.2 згаданого рішення). Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (пункт 2.3 згаданого рішення).

Відповідно до частини першої статті 298 ЦПК України встановлено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

За висновками судово-психіатричної експертизи № 852 від 14.10.2024 року проведеної на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , страждає на стійкий психічний розлад помірну розумову відсталість з дитинства та за своїм психічним станом не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

За таких обставин оцінивши всі докази в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша - третя статті 41 ЦК України).

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Таким чином умовами призначення особи піклувальником є її повна цивільна дієздатність, особисті якості цієї особи, стосунки між нею та підопічним, здатність до виконання обов`язків піклувальника і вказані обставини також повинні перевірятись судом при призначенні фізичної особи опікуном недієздатної іншої фізичної особи.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 200/1265/19, від 07 квітня 2022 року в справі № 712/10043/20.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , на відстані 24 кілометри.

При цьому позивачем не надано суду доказів площі квартири та складу його сім`ї.

Позивач ОСОБА_1 працює на постійній роботі керівником регіонального структурного підрозділу у відділі регіонального розвитку ТОВ «Завод Стеко».

Відповідно до п. 3.3 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України N 34/166/131/88 від 26.05.99 документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Як вбачається з подання про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 в ньому зазначено лише, що ОСОБА_1 на обліку в психіатра чи нарколога не перебуває, за станом здоров`я може бути опікуном, дані про доходи ОСОБА_1 , характеризуючи документи, Акт обстеження житлово-побутових умов опікуна, однак в даному поданні відсутні дані про обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис його майна, не визначено яким чином має здійснюватись опіка за умов проживання недієздатної особи окремо від опікуна на відстані біля 24 кілометрів.

Посилання ОСОБА_1 на його проживання на даний час в с. Терещівці суд не приймає до уваги, так як заявник сам пояснив, що це його тимчасове проживання на час війни.

Отже саме по собі подання органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 без встановлення зазначених вище умов не може бути підставою для призначення його опікуном в судовому порядку.

Таким чином колегія суддів констатує, що на даний час на підставі досліджених доказів за умов окремого проживання за різними адресами, ще і в різних населених пунктах. ОСОБА_1 та недієздатного ОСОБА_2 , повної зайнятості ОСОБА_1 на постійній роботі, заявником не доведено спроможності здійснювати опіку над недієздатною особою, можливість дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, тобто здійснювати нормальне життєзабезпечення підопічного.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що на даний час заявником не надано суду належні та допустимі докази, які б доводили, що заявник зможе виконувати обов`язки опікуна щодо ОСОБА_2 відповідно частини першої статті 67 ЦК України.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 , суд першої інстанції, належним чином дослідивши надані докази, дійшов законних та обґрунтованих висновків.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду є необґрунтованим, орган опіки і піклування в повному обсязі перевірив можливість заявника здійснювати опіку, подання і висновок органу опіки і піклування ґрунтується на всіх необхідних та документах, а відтак суд дійшов хибних висновків про відмову в задоволенні вимог заяви про призначення опікуна слід відхилити.

Оцінка таким доводам апелянта щодо можливості заявника здійснювати опіку надана в мотивувальній частині постанови.

Що стосується тверджень апелянта з приводу безпідставності посилань судом на відсутність підтвердження заявником фінансової можливості здійснювати опіку, то вказана обставина на думку колегії суддів підлягає перевірці відповідно до вимог ст. 67 ЦК України, органом опіки і піклування.

Апеляційний суд в силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймає до уваги, подану апелянтом до суду апеляційної інстанції довідку про доходи заявника, так як даний письмовий доказ не був предметом дослідження судом першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Худняком Віктором Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова