справа №204/4895/24
провадження №2/176/309/25
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Гусейнова К.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року з Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29.01.2021 року з коштів її рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено платіж у сумі 3000,00 грн. на розрахунковий рахунок фізичної особи підприємця ОСОБА_2 НОМЕР_1 , призначення платежу: «за послуги». Вказане підтверджується платіжною інструкцією від 29.01.2021 року № 0.0..1. Платіж було вчинено з розрахункового рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок кредитних коштів.

Позивач зазначає, що у січні 2021 року вона натрапила на шахрайську фінансову організацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Менеджер описував «Траст Макворі Кепітал» як поважну міжнародну фінансову організацію з багаторічною історією. Скориставшись її довірливістю та некомпетентністю у питаннях фінансів та інвестицій, позивача вмовили вносити кошти на її так званий «торговий рахунок». Виконуючи інструкції менеджера, позивач встановила на своєму мобільному телефоні програму для віддаленого доступу «AnyDesk», у такий спосіб менеджери отримали доступ до керування її рахунками в системі «Приват24».

У ході співробітництва з цією начебто фінансовою організацією, яка на думку позивачки виявилася шахрайською, від її імені було вчинено декілька платежів. Ці платежі, як вважала позивач, і як її переконували менеджери, були спрямовані на внесення коштів на її «торговий рахунок» у цій організації та на обслуговування цього рахунку. Фактично ж кошти сплачувалися на рахунки декількох різних суб`єктів господарської діяльності (ФОП та ТОВ). Менеджери пояснювали позивачці, що ці підприємці є представниками або керівниками компанії, а ТОВ це їхні партнерські організації, також уповноважені на здійснення платіжних операцій з прийняття інвестицій від громадян. Усі платежі фактично виконувалися менеджерами компанії «Траст Макворі Кепітал» через віддалений доступ до телефону позивача, тобто вона особисто не заповнювала реквізити платіжних доручень. Оскільки ці реквізити вносилися менеджерами дуже швидко, позивач навіть не встигала побачити точне найменування одержувача платежу. Лише пізніше їй вдалося одержати платіжні документи, з яких стало відомо, на рахунки яких саме суб`єктів сплачувалися її кошти.

Зокрема, наприкінці січня 2021 року менеджер запропонував позивачу поповнити її «торговий рахунок» на суму 3 тисячі грн. Позивачка погодилася на цю пропозицію. Платіж фактично виконувався менеджером компанії «Траст Макворі Кепітал» через віддалений доступ до її телефону. Як виявилося, кошти в сумі 3000,00 грн. фактично були сплачені на зазначений вище рахунок ФОП ОСОБА_2 .

Як зазначає позивач, лише згодом вона зрозуміла, що має справу із шахрайською схемою. Їй стало відомо, що фінансової організації з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном. Від імені цієї «організації» на території України не виступав жоден легітимний суб`єкт господарської діяльності.

Позивач особисто не знайома з відповідачем, ніколи з ним не зустрічалася і не спілкувалася. У позивачки з відповідачем ніколи не було і немає дотепер жодних домовленостей (угод, договорів тощо). Жодних послуг відповідач їй не надавав.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа-підприємець 27.10.2020 року. В реєстраційних даних ФОП ОСОБА_2 зазначені наступні види діяльності: 41.10 організація будівництва будівель; 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель (основний вид діяльності); 42.21 будівництво трубопроводів; 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.21 електромонтажні роботи; 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 інші будівельно-монтажні роботи; 43.34 малярні роботи та скління; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 43.91 покрівельні роботи; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи.

Однак, вже 24.02.2021 року, тобто менше ніж через чотири місяці, ОСОБА_2 зареєстрував припинення підприємницької діяльності.

При пошуку в мережі Інтернет позивачу не вдалося знайти жодного веб-сайту, веб- сторінки, та жодного окремого оголошення на форумах або сайтах оголошень, які б містили інформацію про реальну, легальну господарську діяльність, яку здійснював ОСОБА_2 у період своєї діяльності як ФОП.

Натомість, на сайті ТОВ «Чарджбек-Україна» вдалося знайти інформацію про те, що діяльність ФОП ОСОБА_2 була пов`язана з прийомом коштів на користь шахрайських форекс-платформ.

У червні 2021 року інформація про шахрайську організацію «Trust Macquarie Capital» була розміщена в розділі «Попередження інвесторам» на офіційному веб-сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Наявна на той час інформація містила попередній висновок НКЦПФР із детальним описом діяльності проекту, в якому було зазначено, що кошти жертв переводяться не на рахунки « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а на рахунки фізичних осіб підприємців та товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень та веб-порталу судової влади України позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 був відповідачем у цивільній справі №176/590/21 за позовом ОСОБА_3 , яка розглядалася Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області. Предметом позову було стягнення безпідставно одержаних відповідачем коштів у сумі 14490,00 грн, сплата яких була пов`язана з діяльністю шахрайських фінансових організацій «Квантум Сістем» та «Траст Макворі Кепітал». Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.10.2021 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.01.2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог.

Інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень та веб-порталу судової влади України дозволяє стверджувати, що відповідач у справі № 176/590/21 і відповідач за теперішнім позовом одна і та сама особа.

Відтак, позивач стверджує, що між нею та відповідачем склалися правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом із тим, на думку позивача, цей правочин мав дефектний характер та зі сторони ФОП ОСОБА_2 був здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Як вже вказувалося вище позивачем, кошти в сумі 3000,00 грн., згідно з платіжною інструкцією, були сплачені нею відповідачу за «послуги». Однак, позивач не мала наміру замовляти у відповідача будь-які послуги. Станом на 29.01.2021 року, як вказувалося вище, позивач мала намір поповнити свій «торговий рахунок» в організації «Траст Макворі Кепітал» на вимогу її менеджера. Лише пізніше вона зрозуміла, що ця вимога була абсолютно безпідставною та безглуздою, а особи, причетні до організації «Траст Макворі Кепітал», взагалі не планували відкривати їй будь-які рахунки і лише мали намір заволодіти її коштами.

Позивач вважає, що під час вказаних подій була також використана її вразливість, зумовлена похилим віком, довірливістю та некомпетентністю в питаннях фінансів та інвестицій, що унеможливлювало свідомий і компетентний вибір з її сторони.

Участь ФОП ОСОБА_2 у цьому правочині полягала в тому, що він прийняв від позивачки оплату за послуги, хоча насправді жодних послуг їй не надавав. З урахуванням викладених вище даних позивачем зроблено висновок, що відповідач взагалі не мав ані наміру, ані можливості надавати будь-які послуги.

Відтак належним способом захисту порушених прав позивач вважає застосування наслідків недійсності правочину (здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики) у вигляді стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь коштів у сумі 3000,00 грн.

Позивач зазначає, що при вчиненні платежу на користь ФОП ОСОБА_2 була нарахована комісія банку в сумі 3,00 грн. Крім того, оскільки сума в 3000,00 грн. була сплачена за рахунок кредитних коштів, на цей платіж була нарахована додаткова комісія за використання кредитних коштів у сумі 90 грн, тобто 3% від суми платежу з урахуванням 3,00 грн. комісії за платіжну операцію (що є стандартною комісією АТ КБ «ПриватБанк» за платежі з використанням кредитних коштів). Усього було списано з рахунку 3093 грн. Загальна сума списання коштів у зв`язку з цією платіжною операцією відображена у виписці.

Таким чином, збитки позивача, пов`язані зі сплатою коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 , складаються з банківської комісії в загальній сумі 93,09 грн.

Позивач, окрім іншого, вважає, що з відповідача слід стягнути інфляційні втрати за період з 30.01.2021 року по 30.04.2024 року, обчислення яких здійснюється за такою методикою (3000,00 грн + 93,09 грн) х (1,46518622-1,00000000) = 1438,86 грн.

Розмір 3% річних від суми заборгованості розраховувався пропорційно кількості днів прострочення протягом кожного року з урахуванням кількості днів у відповідному році (365 днів у невисокосному та 366 днів у високосному). При такому розрахунку сума 3% річних за період прострочення загальною тривалістю 1187 днів складає 301,68 грн.

У зв`язку з описаними подіями позивач стверджує, що перенесла сильне душевне потрясіння як через втрату коштів, так і через усвідомлення непорядності, недобросовісності дій відповідача, що було для неї неочікуваним і не вкладалося в її світогляд. З`ясувавши, що її кошти сплачені на рахунок відповідача, позивач перебувала у психологічному напруженні, переживала через невизначеність ситуації, сподівалася на добровільне повернення відповідачем цих коштів. Переконавшись у відсутності таких намірів у відповідача, позивач була охоплена розпачем та відчуттям краху. Її постійно турбували пригнічений настрій, нервозність, порушення сну, коливання артеріального тиску, перебої в роботі серця. Переслідували нав`язливі спогади про події, пов`язані із втратою коштів. Вона знову і знову переживала ті події, аналізувала та обдумувала їх.

Внаслідок недобросовісних дій відповідача позивач втратила відчуття довіри до людей, у неї з`явилися непритаманні їй раніше підозріливість, повсякчасне очікування недобросовісних вчинків від оточуючих. Це вплинуло на її особисті та сімейні стосунки, їй стало важко виконувати звичайні повсякденні справи, вона віддалилася від близьких та від суспільного життя.

Як вже вказувалося, спірні кошти були сплачені відповідачу за рахунок кредитних коштів АТ КБ «ПриватБанк». Відтак позивач була змушена погашати кредитну заборгованість, яка виникла у зв`язку із цим платежем, відмовляючи собі у звичайних побутових витратах.

Позивач зазначає, що протягом останніх років страждає на ряд хронічних захворювань ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцеву недостатність та гіпертонічну хворобу. В подальшому, незважаючи на похилий вік та зазначені хронічні захворювання, позивач була змушена витрачати особистий час на підготовку цієї позовної заяви, консультації з юристами, збирання доказів та друк документів.

Таким чином, неправомірні дії або бездіяльність відповідача, які полягали в одержанні коштів позивача у розмірі 3000,00 грн. з використанням нечесної підприємницької практики, спричинили їй душевні страждання, внаслідок чого виникла необхідність застосування значних зусиль для організації її життя та відновлення її порушених прав.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди позивач виходить з того, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватна душевним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З урахуванням заподіяних позивачу моральних страждань, беручи до уваги поведінку відповідача, керуючись принципами справедливості та розумності, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн., тобто в розмірі половини суми коштів, сплачених нею на його користь (без урахування збитків, інфляційних втрат та 3% річних). Така компенсація, з огляду на наведені обставини, не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача і не поставить відповідача у вкрай тяжкий матеріальний стан.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 3000 грн., стягнути відшкодування збитків у сумі 93,09 грн., інфляційні втрати в сумі 1438,86 грн. і три проценти річних у сумі 301,68 грн., а також стягнути відшкодування моральної шкоди в сумі 1500,00 грн.

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вовк С.П. на адресу суду надійшов відзив, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача вказує на те, що виходячи зі змісту позову, не виникає сумнівів, що у спірних правовідносинах позивач не є споживачем послуг, а фактично ставить питання перед судом про стягнення з відповідача коштів, які той отримав без достатніх правових підстав (безпідставно отриманих коштів).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач перевів зі своєї банківської картки на рахунок відповідача власні грошові кошти, що підтверджується дублікатом квитанції, яку позивач додає до позовної заяви.

Представник відповідача зазначає, що отримання відповідачем коштів відбулось в не заборонений цивільним законодавством спосіб. На думку представника відповідача, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перерахування грошових коштів відбулося в межах надання фінансових послуг. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вищевказані грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави. Представник відповідача вважає, що факт отримання відповідачем коштів сам по собі не є належним та допустимим доказом тієї обставини, що відповідач зберігає у себе майно без достатньої правової підстави та зобов`язаний його повернути на користь позивача. Позивач не надає суду ані доказів, ані пояснень того, за які послуги він здійснював перерахування грошових коштів.

Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем не доведено відсутність правової підстави набуття відповідачем грошових коштів у заявленому розмірі, не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог.

Разом з тим, представник відповідача звертає увагу суду на те, що сам же позивач посилається на ідентичну справу, де відповідачем був ОСОБА_2 , а саме рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області №176/590/21, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.01.2022 року, яким позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів було постановлено передати за підсудністю до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 жовтня 2024 року було залишено без змін. В даній постанові колегією зазначено, що не вбачається в даному позові ознак позову про захист прав споживачів, оскільки позивачка вказує про те, що вона натрапила на шахрайську фінансову організацію та вказує про те, що жодних послуг відповідач їй не надавав.

Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Гусейнова К.А. від 22 січня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів було прийнято до провадження, продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Вивчивши письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані в ній докази на обґрунтування і спростування вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 29 січня 2021 року здійснила грошовий платежі на суму 3000 грн. на рахунок одержувача ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк», в яких зазначено призначення платежу «за послуги» (а.с.12).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 29.01.2021 року позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_2 було здійснено переказ грошових коштів у сумі 3003 грн; усього витрат 3093, 09 грн; сума комісії 3,00 грн (а.с.13).

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у як фізична особа-підприємець 27.10.2020 року. Види діяльності: 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); 41.10 організація будівництва будівель; 42.21 будівництво трубопроводів; 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.21 електромонтажні роботи; 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 інші будівельно-монтажні роботи; 43.34 малярні роботи та скління; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 43.91 покрівельні роботи; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи. Дата припинення підприємницької діяльності: 24.02.2021 року (а.с.14-15).

Позивачем надано також роздруківку публікацій з веб-сайту ТОВ «Чарджбек-Україна» з рекомендаціями як повернути гроші з шахрайських проектів, перераховані на рахунки фізичних осіб і підприємців та роздруківку коментарів до публікації з веб-сайту ТОВ «Чарджбек-Україна» (а.с.16-25).

Згідно інформації з сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.06.2021 року оновлено список сумнівних інвестиційних проектів та додано, крім іншого, TrustMacquaireCapital (а.с.26-27).

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження моральної шкоди надано копію запису з амбулаторної картки. Згідно записів кардіолога від 23.03.2022 року ОСОБА_1 має скарги на біль у серці давлючого характеру (а.с.28).

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 є засновником Всеукраїнського благодійного фонду «Руки надії» (дата державної реєстрації юридичної особи: 16.10.2015 року) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліберті інвестмент компані» (дата державної реєстрації: 15.02.2016 року) (а.с.29-34).

У преамбулі до ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно п.22 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або з виконанням обов`язків найманого працівника.

Відтак, з огляду на характер правовідносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», його дія поширюється на відносини, які виникають із договорів. Актів законодавства та інших угод, які не суперечать Закону.

Позивачка у позовній заяві зазначає, що у неї з відповідачем немає жодних домовленостей (угод, договорів тощо), жодних послуг відповідач не надавав.

Отже, виходячи зі змісту позову, у суду не виникає сумнівів, що у спірних правовідносинах позивач не є споживачем послуг, а фактично ставить питання перед судом про стягнення з відповідача коштів, які той отримав без достатніх правових підстав (безпідставно отриманих коштів).

Таким чином, суд керується ст.1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Верховний Суд в постанові від 30.08.2018 року по справі № 334/2517/16-ц зазначає, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

З матеріалів справи вбачається, що спірні грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. перераховані позивачем на рахунок відповідача, що вбачається із наданої позивачем копії платіжної інструкції. Отримання відповідачем коштів відбулось в не заборонений цивільним законодавством спосіб. Суду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перерахування грошових коштів відбулося в межах надання фінансових послуг.

Позивачкою не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вищевказані грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 вказаних коштів, що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією, сам по собі не є належним та допустимим доказом тієї обставини, що відповідач зберігає у себе майно без достатньої правової підстави та зобов`язаний його повернути на користь позивачки.

Так, у даному спорі позивач повинен довести наявність трьох умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна, проте такі факти позивачем не доведені належними та допустимими доказами.

Більш того, на обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 посилається та наголошує на те, що вона натрапила на шахрайську організацію «Траст Макворі Кепітал» та нею було здійснено грошовий переказ, який фактично був отриманий відповідачем ФОП ОСОБА_2 .

При цьому, позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження того, що вона зверталась до органів Національної поліції з заявою про шахрайські дії ОСОБА_2 . Суду не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт існування кримінального провадження, де б статус обвинуваченого чи підозрюваного був присвоєний відповідачеві, зокрема, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що на теперішній час здійснюється досудове розслідування з урахування підстав, які є предметом розгляду даних позовних вимог, чи вироку суду, який підтвердив би факт вчинення злочину саме відповідачем ОСОБА_2 чи певною юридичною особою, до якої останній має відношення та який набрав законної сили.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах 1,2,5 ст.17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ст.82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1-4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Таким чином, позивачем не було доведено відсутність правової підстави набуття відповідачем грошових коштів у заявленому розмірі 3000,00 грн., не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході розгляду справи, а отже позовні вимоги є необґрунтованими.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а також відшкодування моральної шкоди є похідними від основної вимоги щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст.11,1212 ЦК України,ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Кімал ГУСЕЙНОВ