Справа № 761/8470/25
Провадження № 2/761/5530/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Анохін А.М., перевіривши виконання вимог статей 175, 177, 184, 185 ЦПК України в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Першої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2025 року позивачі звернулися з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Першої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна.

28 лютого 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали встановлено обставини, які вказують на те, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право саме в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладено на підставі ухвали від 26.03.2003, винесеної Шевченківським районним судом м. Києва у межах розгляду судової справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення завдатку та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Рішенням Шевченківським районним судом м. Києва від 10.06.2003 частково задовоелно позовні вимоги ОСОБА_3 , в задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 12.09.2003 апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Шевченківським районним судом м. Києва від 10.06.2003 залишено без змін.

Відтак, судове рішення набрало законної сили, проте арешт на квартиру, як захід забезпечення позову, судом не скасований.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За приписами ч. 7 та ч. 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Отже, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказані приписи відображені у абзаці 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Таким чином, суд, який вжив заходи забезпечення позову, може скасувати їх з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

При цьому, скасування заходів забезпечення позову, накладених в межах іншої справи, за окремим позовом фактично є підміною компетенції суду, який розглядає справу, в межах якої забезпечено позов.

У своїй позовній заяві позивачі просятьть зняти арешт з майна, який накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2003, при цьому, позивачі були відповідачами у цивільній справі, у межах якої було вжито заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Відтак, питання про скасування таких заходів забезпечення позову має вирішуватися в рамках розгляду справи, в межах якої були застосовані вказані заходи, згідно зі вимогами статті 158 ЦПК України.

Таким чином, заходи забезпечення позову у виді арешту нерухомого майна, застосовані у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення завдатку та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, можуть бути скасовані цим же судом за вмотивованим клопотанням учасника справи, і не можуть бути предметом розгляду у іншому провадженні.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 753/21031/16-ц; від 12 серпня 2021 року у справі № 753/15835/19 та від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18).

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що позивачам слід звернутися до суду не з позовною заявою про зняття арешту, а з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, підстави для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Першої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна - відсутні, відтак у відкритті провадженні слід відмовити, на підставі п. 1. ч. 1 ст.186 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. ст. 260, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Першої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, роз`яснити позивачу та його представнику, що вони мають право звернутися до суду не з позовною заявою про припинення арешту майна, а з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Андрій АНОХІН