ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/570/25 Справа № 214/4387/24 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/4387/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року,

встановив:

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 19 вересня 2022 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № та ОСОБА_1 видано кредит у сумі 100 786,03 грн, зобов`язання за яким не виконуються і утворилася заборгованість, яка станом на 03 березня 2024 року становить 108 623,18 грн, яка складається з: 89 589,08 грн - заборгованості за кредитом; 10 грн - заборгованості за процентами; 19 024,10 грн - заборгованості за комісією.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 108 623,18 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № від 19 вересня 2022 року, яка утворилась станом на 03 березня 2024 року в сумі 89 599, 08 грн, яка складається з 89 589,08 грн - заборгованості за кредитом та 10 грн - заборгованості за процентами. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 1 998, 14 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача через безпідставність позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що безпідставність вимог позивача полягає в тому, що наведені в заяві № на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту та Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ні відповідачем, ні її представниками не підписувались. У наданому суду примірнику заяви № та в паспорті споживчого кредиту тип підпису «ОТР-пароль» на номер телефону НОМЕР_1 не відповідає вимогам щодо визначення його електронним підписом, допустимим для застосування в договорах споживчого кредиту, а саме наведений тип підпису не забезпечує можливості перевірки цілісності справжності електронних документів; відсутня можливість однозначно ідентифікувати підписувача; відсутні підстави вважати, що електронні дані, що використовуються для створення ЕП, є унікальними та однозначно пов`язані із підписувачем і не пов`язані з жодною іншою особою; відсутня можливість як для підписувача, так і для суду перевірити відсутність будь-яких змін ЕП після підписання електронного документа.

Оскільки позивачем не забезпечена та не доведена відповідність заяви № та паспорту споживчого кредиту п 7 положення, згідно якої створення та зберігання електронних документів здійснюється із забезпеченням можливості перевірки їх цілісності та справжності, зазначені документи не можуть вважатися підписаними ні відповідачем, ні позивачем, а вимоги щодо письмової форми кредитного договору не дотримані.

Оскаржуване рішення не містить оцінки та мотивів відхилення аргументів відповідача щодо ОТР-підпису, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт наполягає на тому, що зазначений у наданому до суду примірнику Заяви № та в Паспорті споживчого кредиту тип підпису «ОТР-пароль на номер телефону НОМЕР_1 » - не відповідає вимогам щодо визначення його електронним підписом, допустимим для застосування в договорах споживчого кредиту, а саме: - наведений тип підпису не забезпечує можливості перевірки цілісності та справжності підписаних електронних документів; - відсутня можливість однозначно ідентифікувати підписувача; - відсутні підстави вважати, що електронні дані, що використовуються для створення ЕП, є унікальними та однозначно пов`язані із підписувачем і не пов`язані з жодною іншою особою; - відсутня можливість як для підписувача, так і для суду перевірити відсутність будьяких змін в електронному документі; - відсутня можливість як для підписувача, так і для суду перевірити відсутність будьяких змін ЕП після підписання електронного документа.

Також вказує, що, як вбачається з позову та доданих до нього Заяви № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорту споживчого кредиту, цільове призначення «кредиту» - погашення заборгованості та сплата разової комісії банку. За наведених умов банк мав би надати грошові кошти позичальнику, який мав би розпорядитися ними, здійснюючи погашення перед банком певної заборгованості та сплачуючи комісію банку. Проте, в розумінні норм Цивільного кодексу України, інших норм чинного законодавства та усталеної практики, відповідач грошові кошти у власність (володіння, користування, розпорядження і т.і.) - не отримувала. Позивачем, як позикодавцем, також не надано доказів передачі коштів у володіння відповідачу як позичальнику, а отже і за наведених підстав спірний договір між позивачем та відповідачем не було укладено.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» був укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № , за умовами якого позивач надав відповідачу, строком на 36 місяців, споживчий кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 100 786,03 грн на умовах процентної ставки 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%.

Вищевказані умови договору щодо тіла кредиту, відсотків та комісії зазначені у заяві № від 19 вересня 2022 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису (том 1 а.с.16-18).

Крім того зазначені умови були доведені до відома відповідача перед укладенням договору, про що свідчить паспорт споживчого кредиту від 19 вересня 2022 року, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису (том 1 а.с.19).

Заява, містить графік платежів із розміром платежу за розрахунковий період, комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Сума платежу за розрахунковий період становить 4 211,04 грн щомісяця та 4 211,01 грн останній платіж. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1 411 грн, щомісяця.

Кредитні кошти в розмірі 100 786, 03 грн, відповідно до даної заяви, були перераховані на банківський рахунок відповідача, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 вересня 2022 року №TR.60260482.82492.255785578 (том 1 а.с.41).

Згідно наданої виписки/особовий рахунок з 10 вересня 2022 року по 03 березня 2024 року ОСОБА_1 вбачається, що 19 вересня 2022 року відбулось зарахування коштів на картковий рахунок у сумі 100 786,03 грн (том 1 а.с.45-47).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором № № від 19 вересня 2022 року, станом на 03 березня 2024 року становить 108 623,18 грн, з яких: заборгованість за кредитом 89 589,08 грн, заборгованість процентами 10 грн, заборгованість за комісією 19 024,10 грн (том 1 а.с.42-44).

Відповідачу ОСОБА_1 направлено письмову вимогу від 03 березня 2024 року про виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ» та погашення заборгованості по кредитному договору № від 19 вересня 2022 року (том 1 а.с.36-37).

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги Банку в частині стягнення тіла кредиту та процентів за його користування, виходив з встановлених обставин справи, а саме з обізнаності відповідача з умовами кредитного договору та порушення останньою умов його виконання щодо сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом, тобто з обґрунтованості та доведеності цих позовних вимог.

Відмовляючи позивачу у стягненні комісії, суд першої інстанції виходив з того, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а відтак, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено що 19 вересня 2022 року між Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № за умовами якого позивач надав відповідачу, строком на 36 місяців, споживчий кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 100 786,03 грн на умовах процентної ставки 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%. Вищевказані умови договору щодо тіла кредиту, відсотків та комісії зазначені у заяві № від 19 вересня 2022 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису (том 1 а.с.16-18).

Відповідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Надані позивачем докази, відповідачем не спростовані та суду не доведено належними та допустимими доказами, що остання спірний кредитний договір не укладала, кредитних коштів не отримувала, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку кредитних коштів та процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає правильним та належним чином обґрунтованим.

Як слідує з матеріалів справи, 19 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» був укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № , за умовами якого позивач надав відповідачу, строком на 36 місяців, споживчий кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 100 786,03 грн на умовах процентної ставки 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%.

Вищевказані умови договору щодо тіла кредиту, відсотків та комісії зазначені у заяві № від 19 вересня 2022 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису (том 1 а.с.16-18).

Крім того, кредитні кошти в розмірі 100 786,03 грн, відповідно до даної заяви, були перераховані на банківський рахунок відповідача, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 вересня 2022 року №TR.60260482.82492.255785578 (том 1 а.с.41). Згідно наданої виписки/особовий рахунок з 10 вересня 2022 року по 03 березня 2024 року ОСОБА_1 вбачається, що 19 вересня 2022 року відбулось зарахування коштів на картковий рахунок у сумі 100 786,03 грн (том 1 а.с.45-47).

Наведені вище обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність доказів підпису відповідачем кредитного договору та відсутності доказів перерахування їй котів за кредитним договором.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом не оскаржується і в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіривши справу та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Враховуючи, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволено частково та ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2024 року до ухвалення судового рішення, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, стягує з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 2 906,88 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 906,88 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста