ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/875/25
Номер провадження 22-ц/818/2069/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року в складі судді Цвіра Д.М. по справі № 638/875/25 за заявою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги в розмірі 15 737,17 грн та судового збору в розмірі 302,80 грн.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж.

Ухвала мотивована тим, що вимоги заявника про видачу судового наказу заявлені за період з жовтня 2021 року по грудень 2024 року, тобто за межами строку позовної давності.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 27 січня 2025 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу суду скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у період дії воєнного, надзвичайного стану строк позовної давності продовжується на строк його дії. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за період з жовтня 2021 року по грудень 2024 року не виходить за межі строку позовної давності.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даною заявою, оскільки вимоги останнього поширюються на стягнення сум, які виникли як заборгованість у період часу, що виходить за межі позовної давності.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Зокрема, пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 2, 3 ст. 160 ЦПК України).

Підстави для відмови у видачі судового наказу викладені в ст. 165 ЦПК України.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 цієї статті встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у січні 2025 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 жовтня 2021 року по 31 грудня 2024 року в розмірі 15 737,17 грн (а.с. 1-13). При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з березня 2022 року по листопад 2022 року, що включає період тимчасової окупації м. Ізюм, оплата не нараховувалась (а.с. 5).

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом з тим, 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і триває дотепер.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказаний Закон набрав чинності 17 березня 2022 року.

Наведене свідчить, що законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Як свідчать матеріали справи, датою звернення Ізюмського комунального підприємства теплових мереж із заявою до суду є 15 січня 2025 року (а.с. 13), а період нарахування заборгованості становить з 01 жовтня 2021 року по 31 грудня 2024 року, тобто сплив трирічного строку позовної давності за такими вимогами припадає на час дії воєнного стану.

Отже, перебіг строку позовної давності у рамках даної справи продовжений у порядку пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Враховуючи приписи статей 256, 257 ЦК України, пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також дату звернення заявника до суду із даною заявою 15 січня 2025 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01 жовтня 2021 року по 31 грудня 2024 року включно, колегія суддів приходить до висновку, що строк позовної давності щодо вимог у даній справі заявником не пропущено.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з пунктом 4 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, що може бути оскаржена окремо від рішення суду, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, та справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, питання щодо стягнення судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуІзюмського комунального підприємства теплових мереж задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року скасувати, справу направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина