Номер провадження: 22-ц/813/1068/25
Головуючий у першій інстанції Бескровного Я.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

первісний позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна»,

первісний відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги «Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 у складі судді Бескровного Я.В.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ТОВ ФК «Фінтраст Україна» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 49200 грн, а також 3 % річних 2009,79 грн. та інфляційні втрати 12693,60 грн. Також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2684 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 8000 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що 26 червня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ОСОБА_1 електронний Договір №4376121 про надання споживчого кредиту в електронній формі, за яким останній отримав кредит у сумі 15000 грн. на 30 днів під 0,57 відсотки на день. Останню оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8 550 відповідач здійснив 21.09.2021.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується:

-у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

21.10.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

З урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед кредитором, 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу №17.01/23Ф, відповідно до якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Оскільки ОСОБА_1 отримані грошові кошти в передбачений договором строки не повернув, станом на 01.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 49200 грн, а також 3 % річних 2009,79 грн. та інфляційні витрати 12693,60 грн. (Т. 1, а.с. 1 - 4)

Короткий зміст зустрічного позову

У серпні 2023 ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив суд визнати недійсним кредитний договір №4376121 від 26.06.2021 на підставі 233 ЦК України.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що кредитний договір №4376121 від 26.06.2021 був укладений на вкрай невигідних умовах (24 079,41 % річних) під впливом тяжких для нього обставин - тяжка хвороба матері. Кошти, отримані ОСОБА_1 в кредит, були витрачені безпосередньо на придбання ліків та лікування матері та за відсутності цих обставин ніколи би не погодився на отримання кредиту на цих невигідних умовах. (Т. 1, а.с. 41 - 47)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивач не надав суду доказів вчинення ТОВ «Авентус Україна» дій, передбачених п.4.2.3 Договору, а саме: направлення споживачу текстового повідомлення про погодження строку користування кредитом на номер мобільного телефону споживача. Крім того, не надано доказів тому, що зарахована сума 2394 грн. була саме пропозицією від ОСОБА_1 про продовження дії строку договору. Вважав необґрунтованими вимоги позивача, оскільки відбулося повне погашення кредиту, а після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надано суду доказів сукупності двох обставин, а саме, що кредит у сумі 15000 грн. був виданий на вкрай невигідних для нього умовах та, що Договір ним укладено під впливом тяжкої для нього обставини (Т. 2, а.с. 46 - 48).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду ТОВ ФК «Фінтраст Україна» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що судом не надано належної оцінки поденного детального розрахунку заборгованості за кредитним договором. Суд не звернув уваги, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Посилаючись на правовий висновок, який викладений у постанові Верховного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020, звертає увагу, що внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору.

Зазначає, що на виконання п. 4.2.3 Договору споживачу було надіслано повідомлення про автопролонгацію до його особистого кабінету, а зазначене підтверджується доказами долученими до клопотання 11.01.2024. За таких обставин позивач вважає, відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ ФК «Фінтраст Україна» задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, судом першої інстанції не зазначено мотивів відхилення доказів, наданих позивачем за зустрічним позовом та не надана мотивована оцінка кожного аргументу зустрічного позову. Звертає увагу, що ОСОБА_1 належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що електронний договір від 26.06.2021 № 4376121, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за яким останній отримав кредит у сумі 15000 грн. на 30 днів під 0,57 відсотки на день, укладений на вкрай не вигідних для ОСОБА_1 умовах під впливом тяжкої життєвої обставини.

Позиція учасників справи в апеляційному суді

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000 грн.

Відзив обґрунтований тим, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, про що свідчить його електронний підпис, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір.

Відповідно до підпункту 4.3.1 пункту 4.3 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

При укладенні оспорюваних кредитних договорів сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення правочину Позивач не заявив додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував їх умови. При цьому, позичальнику було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіків погашення кредиту та умов кредитування. Доказів того, що позивач отримував кредитні кошти на інших умовах, а ніж тих, котрі є стандартними для всіх клієнтів, а також на таких умовах, що є вкрай не вигідними та більш обтяжливими - до матеріалів справи не надано.

Окрім того, з виписки медичної карти хворого, матері Позивача, видно, що вона звернулась до лікаря та пройшла обстеження щодо підтвердження наявності захворювання 01.11.2022, через півтора роки після того, як Позивач скористався послугами фінансової компанії. А тому, в даному випадку відсутні належні та допустимі докази підтвердження того, що Позивач на момент укладення кредитного договору мав тяжкі обставини, що змусили його вчинити правочин під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. (Т. 2, а.с. 135 - 140)

ТОВ «Авентус Україна» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просив у її задоволенні відмовити, рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Представник товариства вказував, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 мав дійсний намір та внутрішню волю на його укладення, оскільки умови кредиту були прийнятні і вигідні для нього, крім того останній не був обмежений у виборі кредитора. ОСОБА_1 є клієнтом товариства з 31.07.2020 та уклав з товариством ще 7 кредитних договорів, належним чином виконавши всі зобов`язання за ними.

Зазначені в позові ОСОБА_1 обставини не свідчать про існування тяжких обставин, в контексті ст.233 ЦК України, внаслідок яких Позивач був вимушений укласти оспорюваний Кредитний договір на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки сам він не був обмежений у свободі укладення Кредитного договору та виборі кредитора.

Свідоцтва про народження дітей, виписки про покупки медичних препаратів, виписка про огляд лікаря не підтверджують факту існування тяжких обставин для Позивача та не можуть вважатися належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України. (Т. 2, а.с. 181 - 185)

В судове засідання призначене на 27.02.2025 о 11:00 год. учасники справи не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

27.02.2025 від ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття представника.

Щодо вказаного клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

На підтвердження вказаних обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, представником не надано жодного доказу.

28.02.2025 від ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка подана в порушення вимог ч. 2 ст. 212 ЦПК України.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» зареєстровані в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа, та є фінансовими установами, що надають фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

ОСОБА_1 26 червня 2021 року уклав з ТОВ «Авентус Україна» кредитний Договір на споживчі цілі №4376121 в електронній формі.

Згідно з п. 1.3 розмір кредиту 15000 грн., а згідно п.1.4 строк кредиту 30 днів.

Відповідно з п. 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,90% на день Відповідно до п. 1.5.2 Договору знижена процентна ставка на день 0,57%.

Позивачем, в порядку встановленому Договором, виконано умови Договору та перераховано на рахунок відповідача суму кредиту в розмірі 15000 грн. Доказів неотримання грошових коштів відповідачем не надано та судом не здобуто.

ОСОБА_1 23.07.2021 здійснив часткову оплату за Договором на суму 2394 грн, 22.08.2021 та 21.09.2021 перерахував по 8550 грн. на адресу кредитора, а отже сплатив разом 19494 грн.

17.01.2023 ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу №17.01/23-Ф відступило право вимоги за вказаним договором позивачу за первісним позовом.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні первісних позовних вимог.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах та прийняття аргументів викладених у відзивах на апеляційну скаргу

Щодо вимог апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитний договір №4376121 від 26.06.2021 року було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

26.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4376121 про надання споживчого кредиту (Т. 1, а.с. 8 - 10).

Відповідно п. 1.3. договору сума кредиту складала 15000,00 грн.

Відповідно п. 1.4. строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

Відповідно до п. 1.5. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується:

-у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору;

-у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п. 4.2 Договору;

-у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

Відповідно до п. 1.5.2. Знижена процентна ставка 0,57 % в день та застосовується відповідно до умов вказаного пункту.

Відповідно до п.п. 2.1. п.2 Кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п.п. 2.4. п. 2 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору.

Відповідно до п. 3.1. договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Відповідно до п.п. 3.3 договору розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.

За положеннями п. 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов. Визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1.-4.3.4.) Договору.

Пунктом 4.2.2 кредитного договору передбачено, що споживач має право порушувати питання про продовження строку дії договору шляхом здійснення відповідного платежу та вчинення повідомлення кредитодавцю (надсилання оферти).

Пунктом 4.2.3 кредитного договору встановлено, що кредитодавець вправі акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту.

Відповідно до п. 4.3.1 Кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно п. 4.3.2 споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 Договору.

Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля Сторін передбачена в п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

За змістом п. 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту.

Для підписання Кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «А664335» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали Кредитний договір.

TOB «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 відповідно до довідки ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів (а.с.12).

Відповідно до картки обліку Договору (а.с. 16-19) ОСОБА_1 23.07.2021 здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2394 грн. В зв`язку з цим відповідно до п.п.1.4, 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку повернення тіла кредиту ще на 30 днів до 23.08.2021.

22.08.2021 ОСОБА_1 здійснив оплату в розмірі нарахованих процентів на суму 8550 грн.00 коп., 21.09.2021 на суму 8550 грн. В зв`язку з цим відповідно до п.п. 1.4, 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку повернення тіла кредиту ще на 30 днів до 21.10.2021 з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

21.10.2021 ОСОБА_1 свої зобов`язання перед Кредитором щодо оплати нарахованих відсотків за користування кредитом і повернення тіла кредиту не виконав, угоди щодо пролонгації строку дії договору не укладав, в зв`язку з чим Кредитор керуючись п.4.3 Кредитного договору здійснив автопролонгацію дії договору на 90 календарних днів.

Колегія суддів звертає увагу, що в зустрічному позові ОСОБА_1 не заперечував факт укладення кредитного договору на суму 15000 грн. та, що в період з 23.07.2021 по 21.09.2021 сплатив на користь кредитора 19 494 грн.

Крім того, помилковими є висновки суду першої інстанції, що позивачем за первісним позовом не було надано доказів вчинення ТОВ «Авентус Україна» дій, передбачених п.4.2.3 Договору, а саме направлення споживачу текстового повідомлення про погодження строку користування кредитом на номер мобільного телефону споживача.

В матеріалах справи міститься повідомлення від 23.07.2021 про надсилання на мобільний телефонний номер НОМЕР_2 , (який було вказано ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору) про продовження кредиту до 22.08.2021 за стандартною процентною ставкою - 1,9 % на день (Т. 2, а.с. 34).

Від 22.08.2021 про надсилання на мобільний телефонний номер НОМЕР_2 , (який було вказано ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору) про продовження кредиту до 21.09.2021 за стандартною процентною ставкою - 1,9 % на день (Т. 2, а.с. 33).

Від 21.09.2021 про надсилання на мобільний телефонний номер НОМЕР_2 , (який було вказано ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору) про продовження кредиту до 21.10.2021 за стандартною процентною ставкою - 1,9 % на день. (Т.2, а.с. 31)

Також в матеріалах справи міститься повідомлення направлене ОСОБА_1 про те, що станом на 22.10.2021 розмір простроченої заборгованості складає 23835 грн. У вказаному повідомленні товариством було зазначено, що на дату закінчення строку наявна вищевказана заборгованість за кредитом, а тому відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору строку кредиту продовжено на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль (Т. 2, а.с. 36 - 37).

Відповідачем не було жодним чином спростовано вищевказані докази та останній не заперечував проти вказаних обставин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вищевказаними доказами спростовуються висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів пролонгації кредитного договору №4376121 від 26.06.2021 та можливості нарахування відсотків.

Таким чином, з урахуванням часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості 23.07.2021, 22.08.2021 та 21.09.2021 та положень п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору, відбувалось пролонгація строку кредитного договору на 30 днів відповідно.

Враховуючи, що станом на 21.10.2021 відповідач свої зобов`язання не виконав, Кредитором керуючись п. 4.3. Договору було автопролонговано кредитний договір, а строк кредитування було продовжено на 90 календарних днів, а тому з урахуванням вищевказаного строком повернення кредиту в даному випадку є 19.01.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Заборгованість за кредитним договором в сумі 49 200, 00 грн розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ "Авентус Україна".

Відповідно до якої, заборгованість за кредитним договором станом на 19.01.2022 становить 49200 грн., та в подальшому після вказаної дати товариством не здійснювалось нарахування відсотків.

Отже, кредитором було нараховано відсотки в межах строку кредитного договору.

Підпунктом 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача.

17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №17.01/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило Фактору право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 26.06.2021 (а.с. 13-15).

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення (а.с. 20).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №17.01/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Станом на 01.06.2023 заборгованість за Кредитним договором відповідача складала 49200 грн. з яких за тілом кредиту - 15000 грн., за нарахованими процентами - 34200 грн., право вимоги якої належить ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 11 ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, № 2120-IX Верховна Рада України постановила розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнити пунктом 6-1 такого змісту:

"6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України передбачено, «що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).»

Отже, на підставі вищевказаного колегія суддів звертає увагу, що позичальник звільняється від оплати штрафних санкцій виключно на заборгованість, яка виникла починаючи з 24 лютого 2022 року включно.

Відповідно до позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» останнє просило стягнути з ОСОБА_1 інфляційні втрати нараховані за період лютого 2022 року по квітень 2023 року у розмірі 12693,60 грн., а також 3 % річних нарахованих з 20.01.2022 по 01.06.2023 у розмірі 2 009,79 грн.

Таким чином, позивачем було нараховано інфляційні втрати та 3% річних в період включно з 24.02.2022, за які відповідно до положень п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням заявлених позовних вимог, стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню, лише в частині нарахування до 24.02.2022.

Інфляційні нарахування на суму боргу, згідно зі ст. 625 ЦК України, розраховуються за наступною формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу.

[Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

У період з 01.02.2022 по 23.02.2022 індексація на суму 49 200,00 грн

[Сукупний індекс інфляції] = 101,60% = 101,600% (за період Лютий 2022)

[Інфляційні нарахування] = 49 200,00 грн (сума боргу) ? 101,600% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 49 200,00 грн (сума боргу) = 787,20 грн

Три проценти річних, згідно зі ст. 625 ЦК України, розраховується за формулою:

[Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]

Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу;

[Процентна ставка (%)] - проценти річних;

[Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання;

[Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 20.01.2022 по 23.02.2022 - 35 днів

[Проценти] = 49 200,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 35 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 141,53 грн.

Отже, з урахуванням вищевказаного з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором у розмірі 50128,73 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту - 15000 грн., за нарахованими процентами - 34200 грн., інфляційні втрати в розмірі 787,20 грн. та 3% річних у розмірі - 141,53 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів; відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

ОСОБА_1 в своєму позові вказував, що тяжкі обставини для усунення яких необхідно було укладення оспорюваного договору було лікування хворої матері, яке потребувало значних витрат, та доходи не покривали витрат на утримання його сім`ї та лікування матері.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У якості доказів про наявність обставини, на які ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог суду надано свідоцтва про народження двох дітей, виписки з медичних карток його матері датовані листопадом 2022 року, копія свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та виписки про продаж медикаментів на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Суд вважає, що сукупність зазначених доказів не вказує на те, що оспорюваний правочин вчинено ОСОБА_1 під впливом тяжкої для нього обставини.

Колегія суддів звертає увагу, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення правочину Позивач не заявив додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував їх умови. При цьому, позичальнику було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіків погашення кредиту та умов кредитування.

Доказів того, що позивач отримував кредитні кошти на інших умовах, а ніж тих, котрі є стандартними для всіх клієнтів, а також на таких умовах, що є вкрай не вигідними та більш обтяжливими - до матеріалів справи не надано.

Окрім того, з виписки медичної карти хворого, матері Позивача, видно, що вона звернулась до лікаря та пройшла обстеження щодо підтвердження наявності захворювання 01.11.2022, через півтора роки після того, як Позивач скористався послугами фінансової компанії.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений у праві вибору кредитора, умови кредитного договору якого були б вигіднішими.

Колегія суддів також враховує надані ТОВ «Авентус Україна» до відзиву на апеляційну скаргу, договори №2725078 від 31.07.2020, №2967562 від 24.09.2020, №3119445 від 28.10.2020, №3582779 від 29.01.2021, №3853482 від 20.03.2021, №3880741 від 24.03.2021, №4108588 від 05.05.2021, які укладено між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчих кредитів.

Таким чином, систематичність укладення договорів саме з ТОВ «Авентус Україна», свідчить про те, що ОСОБА_1 не вважав вказані умови договору вкрай невигідними для нього.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відсутні належні та допустимі докази підтвердження того, що ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору мав тяжкі обставини, що змусили його вчинити правочин під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

Щодо витрат на надання професійної правничої допомоги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано: - договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, укладений між ТОВ «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. (Т. 1, а.с. 24) - звіт від 31.05.2023 року про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07.07.2022 року на загальну суму - 8000 грн. (Т. 1, а.с. 25); - рахунок на оплату по замовленню №399/31/05 від 31.05.2023 року на суму 8000 грн. (Т. 1, а.с. 26); - платіжну інструкцію №500 від 01.06.2023 року про сплату за надані послуги в розмірі 8000 грн. (Т. 1, а.с. 27); - ордер №1075167 від 31.05.2023 року (Т. 1, а.с. 28)

Відповідно до рахунку-фактури від 31 травня 2023 року вартість збору та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 становить - 2000 грн, складення позовної заяви по даній справі становить - 5000 грн, подання позовної заяви до Київського районного суду м. Одеси становить - 1000 грн.

Відповідно до звіту про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022 року позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. на послуги адвоката такі, як: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 ; складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором; подання позовної заяви до суду в інтересах клієнта. Загальний обсяг праці адвоката згідно наданого звіту складає 8 годин.

Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, та у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просив стягнути витрати на правничу допомогу понесені ним в апеляційній інстанції в розмірі 8000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, апелянтом було надано: - ордер №1075167 від 01.03.2024 року (Т. 2, а.с. 92, 161); - платіжна інструкція від 01.03.2024 року №2536 про сплату за надані послуги у розмірі 8000 грн. (Т. 2, а.с. 90, 160); - звіт від 01.03.2024 року та від 17.04.2024 року про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022 року (Т. 2, а.с. 91, 159)

Відповідно до звіту від 01.03.2024 року та від 17.04.2024 року про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022 року позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. на послуги адвоката такі, як: правова експертиза документів та складання апеляційної скарги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 ; правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі; подання відзиву на апеляційну скаргу . Загальний обсяг праці адвоката згідно наданого звіту складає 4 годин.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, від ОСОБА_1 заперечень щодо розміру понесених судових витрат до суду надано не було та не доведено неспівмірності даних витрат.

Разом із тим, згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 137 ЦПК України, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання цієї правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо:

заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо);

суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо);

заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Колегія суддів вважає, що визначені в звітах виконаних робіт наданої правничої допомоги (у першій та апеляційній інстанціях) та вартість наданих послуг в загальному розмірі 16000,00 грн. є значно завищеними.

Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання цих робіт, ціну позову, значення справи для сторін та обсяг задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає за доцільне відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу (у першій та апеляційній інстанціях) в сумі 5000,00 грн. оскільки вважає, що саме такий розмір згаданих судових витрат (з урахуванням часу наданих адвокатом послуг, складності справи та ціни позову) буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Фінтраст» за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 63903,39 грн.

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму - 50128,73 грн., що становить - 78,44% (від заявленої вимоги в позові 63903,39 грн.).

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції - 2684 грн. (Т. 1, а. с. 29), в апеляційній інстанції - 3220,80 грн. (Т.2, а. с. 93), разом - 5904,80 грн.. пропорційно розміру задоволеним вимогам (78,44%), тобто у розмірі - 4631,72 грн. = 5904,80 грн. х 78,44%.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2024 року в частині відмови в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" () заборгованість за кредитним договором № 4376121 від 26.06.2021 в загальному розмірі 50128 (п`ятдесят тисяч сто двадцять вісім) грн. 73 коп., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн, - за нарахованими процентами - 34200 (тридцять чотири тисячі двісті) грн, інфляційні втрати в розмірі 787 (сімсот вісімдесят сім) грн. 20 коп, та 3% річних у розмірі - 141(сто сорок одна) грн. 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" () витрати зі сплати судового збору у розмірі 4631 (чотири тисячі шістсот тридцять одну) грн. 72 коп. та 5000 (вісім тисяч) грн. витрат на правничу допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст рішення складений 12.03.2025

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева