Справа № 274/1722/24 Провадження № 2/0274/119/25
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
17.03.25 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В., за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
проприпинення права на частку та визнання права на частку у спільній частковій власності зі стягненням грошової компенсації,
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у 2014 р. успадкували після смерті матері земельну ділянку, яка є предметом спору, у рівних частках. З того часу ОСОБА_3 уникає участі в оформленні технічної документації щодо поділу земельної ділянки, що унеможливлює здійснення ОСОБА_1 права розпорядження спадковим майном, зокрема, здати його в оренду. ОСОБА_3 на даний час постійно проживає у російській федерації.
ОСОБА_3 своєї позиції щодо предмета спору у порядку, встановленому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила.
Судом з`ясовано, що:
Відповідно до статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Згідно зі статтею 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:
1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;
2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування майном є неможливим;
4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 р. у справі № 671/1543/21 зазначено, що, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 р. у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) виснувала, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
Частиною четвертою статті 263 Цивільного кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
ОСОБА_3 є громадянкою російської федерації, яка зареєстрована у м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації що підтверджується її паспортом громадянина російської федерації (а. с. 14 16).
Тобто, зважаючи на статті 33 36 глави 5 "Землі сільськогосподарського призначення" Земельного кодексу України, ця земельна ділянка є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення.
Частиною четвертою статті 81 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Частиною першою статті 145 Земельного кодексу України встановлено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
Крім того, частка ОСОБА_3 у земельній ділянці, яка є предметом позову, підлягає відчуженню в силу наведених вище норм Земельного кодексу України, а тому припинення права ОСОБА_3 на цю частку не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (громадянка російської федерації, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут