Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1563/24

25 лютого 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Шишка О. А.,

з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Богородчанської територіальної громади в особі Богородчанської селищної ради про визнання права власності на гараж на АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя йому належало майно, в тому числі гараж на АДРЕСА_1 . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на все його майно. У передбаченому законом порядку, 29 лютого 2024 року, вона звернулась до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляни Михайлівни із заявою про відкриття спадщини за законом та видачу свідоцтва про права на спадщину на належне її чоловікові майно, зокрема й на гараж № НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 . Однак 18 червня 2024 приватним нотаріусом винесена постанова, якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний гараж у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують, що вищезгадане нерухоме майно належало її чоловікові ОСОБА_2 та рекомендовано дане питання вирішити у судовому порядку. Оскільки в інший спосіб, окрім звернення до суду, не може підтвердити своє право власності на успадковане майно, просить суд ухвалити відповідне рішення.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала, та просила його задовольнити.

Представник відповідача - Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче засідання не з`явився, у поданій заяві вимоги позову визнав, просив проводити розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, оскільки представник відповідача позовні вимоги визнає, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Івано-Франківську помер ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день його смерті відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно.

29 лютого 2024 року, ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляни Михайлівни із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 (а.с.83).

Також із такою заявою до нотаріуса звернувся син ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (а.с.93).

В процесі реалізації права спадкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 17.05.2024 року укладено договір про поділ спадкового майна, що входить до складу спадщини померлого ОСОБА_2 , за умовами якого гараж за АДРЕСА_2 , спадкується ОСОБА_1 (а.с.82).

18 червня 2024 приватним нотаріусом Маркуц У.М. винесена постанова про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж № НОМЕР_1 , що розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлого на спадкове майно. (а.с.11)

Слід зазначити, що рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради народних депутатів від 13.10.1989р. №120 «Про виділення території під будівництво індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 , в районі спортивного клубу ДТСААФ» ОСОБА_2 виділено для будівництва індивідуального гаражу земельну ділянку площею 0.20 га, та надано дозвіл на будівництво індивідуального гаражу на вищезгаданій території (а.с.12)

Також ОСОБА_2 отримав дозвіл на будівництво індивідуального гаражу на АДРЕСА_2 , згідно з планом забудови вищезгаданої земельної ділянки, в якому зазначено дати початку та закінчення будівельних робіт, відповідно листопад 1989 та листопад 1990 р (а.с.13).

Також ОСОБА_2 17.11.1989 року отримав у районній архітектурі виконкому Богородчанської селищної ради будівельний паспорт на будівництво гаражу (а.с.14-21).

На підставі чинних на той час дозвільних документів, в 1991 році ОСОБА_2 завершив будівництво гаражу, та на правах особистої власності користувався збудованим гаражем, про те за життя не оформив правовстановлюючі документи та не здійснив реєстрацію права власності на гараж.

Відповідно до довідки Богородчанської селищної ради від 02.08.2024 за вих. №С/722 об`єкту нерухомого майна (гаражу), розміщеному в селищі Богородчани, буде присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1 (а.с.22).

Відповідно до технічного паспорта на вище згаданий гараж від 22.10.2024 року гараж побудований у 1990 році, а його загальна площа становить 37,6 кв.м (а.с.23-31)

Відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ №00425 від 22.10.2024 року реєстрація права власності гаражу АДРЕСА_3 не проводилася (а.с.32).

Отже будівництво та використання збудованого ОСОБА_2 в 1991 році гаражу на відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці відповідає законодавству, яке було чинним на той час, цей гараж не є самочинним будівництвом.

Відповідно до ст.1218, ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням с перехід прав та обов`язків (спадщини) віл фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217ЦК У країни спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258, ч.1 ст.1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, у перту чергу право на спадкування за законом: мають діти спадкодавця: та той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З аналізу зазначених норм вбачається, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

На час побудови ОСОБА_2 гаражу державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Законом України «Про власність» та ЦК УРСР, нормами яких і передбачалось, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Отже, введення в експлуатацію гаража, побудованого до 05 серпня 1992 року, не передбачалося чинним законодавством.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй Постанові від І5.01.2021 по справі №1540/3952/18 прийшов до висновків, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Згідно положень статті 2 Закону України: «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-ГУ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

З огляду на зазначене, позивачка має право успадкувати та оформити право власності на нерухоме майно, що належало чоловікові, однак через відсутність правовстановлюючих документів позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, постановою у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є фактичним власником цього майна, це право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця й після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, то суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки позивачка ОСОБА_1 правомірно, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка набула у власність на гараж на АДРЕСА_1

У зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на вищевказане майно її право власності слід визнати в судовому порядку.

На підставі викладеного, ст. 11, 16, 182, 392, 1216-1218, 1220, 1268, 1296 ЦК України, керуючись ст. 200, 206, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на гараж, загальною площею 37,6 кв.м., на АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 07.03.2025 року.

Головуючий О. А. Шишко