ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3579/25 Справа № 180/1458/24 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подані апеляційні скарги Акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Нанічкіна Н.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»-Товариство, в якому виклав вимоги про визнання недійсним договору про добровільне відшкодування моральної шкоди, укладеного 12 вересня 2023року між ним та головою правління Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», як такого що вчинений під впливом тяжких для нього обставин, на вкрай невигідних умовах, з порушенням статті 639 Цивільного кодексу України; інша вимога відшкодувати завдану ушкодженням здоров`я моральну шкоду за рахунок Товариства стягнувши 170 000,00грн; також позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00грн.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він протягом тривалого часу з 09 червня 2003року по 17 березня 2023року (загальний стаж 24 роки 04 місяці 16днів та за професією 16років 10 місяців 14 днів) працював у шкідливих умовах на виробничих структурних підрозділах Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» підземним машиністом електровозу та підземним гірничим очисного забою, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Звільнився з підприємства за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України.

Позивач стверджував, що незважаючи на наявні рекомендації щодо доцільності його направлення на обласний МСЕК, представники Товариства повідомили позивачу, що вони будуть сприяти в направлені на МСЕК лише за умови укладання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди.

Представник АТ «Марганецький ГЗК» запросив позивача до себе та запропонував написати заяву на добровільне відшкодування моральної шкоди, на визначену відповідачем суму, без жодного обговорення її розміру. ОСОБА_1 , наполягав на тому, що усвідомлюючи, що він не може потрапити на МСЕК, і розуміючи, що саме від Товариства залежить його допуск до МСЕК та подальше визначення розміру відсотку втрати професійної працездатності, встановлення групи інвалідності і як наслідок отримання регресних виплат від держави, вимушений був погодиться на умови договору, визначені відповідачем.

12вересня 2023року ОСОБА_1 було запрошено до Товариства де він підписав договір про добровільне відшкодування моральної шкоди в сумі 12422,37 гривень. Як зазначав позивача на час підписання вказаного договору він витратив значні кошти на лікування і, розуміючи, що подальше зволікання з направленням на МСЕК призведе до ще більших витрат, був вимушений погодиться на умови, запропоновані колишнім роботодавцем. Зазначений вище договір з Товариством він підписав під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

29 вересня 2023року було затверджено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, яким встановлено у ОСОБА_1 хронічні професійні захворювання у вигляді: вертеброгенна люмбалгія, люмбоішашгія з права зі стійким больовим, м`язово-тонічними синдромами на тлі остеохондрозу, спондилоартрозу шийного, п/к відділів хребта, дискозів С6-С7, С6-С7, С7-Th1, L3- L4, L4- L5, L5-S1 (опис знімків від 21.03.2023 року), порушення статико-динамічної функції хребта першого-другого ступеню, поліостеоартроз, артроз плечових суглобів 1-2 ст., артроз ключе-акроміальних згленувань 1 ст., плечо-лопатковий періартроз, ПФС 1-2 ст., хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. група «А», фаза неповної ремісії, емфізема легень, пневмофіброз, ЛН 1 ст., двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість 2 ступеня (з легким ступенем зниження слуху) за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І.Пономарьової. Оглядом МСЕК позивачу встановлено 65% втрати працездатності та третя група інвалідності.

Заявник стверджував, що він втратив професійну працездатність, переніс фізичні страждання та відчуває біль через отримані професійні захворювання, що позбавило його нормальних життєвих зв`язків, та вимагає додаткових зусиль для організації життя. Також наполягав на тому, що моральна шкода, завдана йому ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежної організації праці на Товаристві, з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці.

Хронічні професійні захворювання зумовлюють тривалий процес лікування, що позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024року позов задоволений частково, суд визнав недійсним договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, укладений 12 вересня 2023року між головою правління АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» Алєксєєнком О.М. та ОСОБА_1 , як такий, що вчинено під впливом тяжких для останнього обставин і на вкрай невигідних умовах, з порушенням вимог статті 639 Цивільного кодексу України; стягнув з Товариства на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів; також стягнув з Товариства на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00грн; а також суд стягнув з Товариства в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Згідно висновків суду підтверджені обставини з приводу того, що на час укладення оспорюваного договору, позивач був звільнений з роботи, мав групу інвалідності, однак відсоток втрати працездатності йому визначений не був, що обмежувало позивача у праві на отримання коштів у зв`язку із втратою здоров`я. Та суд виснував, що вказані умови змусили позивача під впливом тяжких для нього обставин укласти з відповідачем оспорюваний Договір на вкрай невигідних для нього умовах.

Також суд вважав, що сума відшкодування моральної шкоди в Договорі була вказана у несправедливому, вкрай невигідному для позивача розмірі, яка підлягала до сплати 10000,00грн, та яка, на думку суду, не є співмірною із глибиною, характером, тривалістю моральних страждань позивача через втрату здоров`я на виробництві, враховуючи, що у повній мірі здоров`я позивача відновленню не підлягає.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 отримав професійне захворювання на виробництві, і йому встановлено втрату професійної працездатності та третю групу інвалідності у зв`язку з професійними захворюваннями. Внаслідок професійних захворювань позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, мав потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд виходив з того, що наведені обставини підтверджені належними доказами та є достатніми підставами для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 120 000,00грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

15 січня 2025року Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024року.

В апеляційній скарзі Товариство висловило вимогу про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає в тому що, поза увагою суду залишились аргументи відповідача, а саме суд не врахував, що позивач не надав доказів того, що при укладені Договору про відшкодування моральної шкоди існували тяжкі обставини під впливом яких він змушений був укласти договір.

Водночас, заявник стверджував, що відповідно договору про добровільне відшкодування моральної шкоди від 12 вересня 2023року Товариство сплатило ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі який було погоджено з працівником, та при цьому було враховані всі обставини щодо втрати ним здоров`я, внаслідок виявлених захворювань. Ніщо не вказує на те, що договір укладено на вкрай невигідних для позивача умовах.

Також заявник стверджував про те, що судом не враховано що відповідно до умов договору при виконанні Товариством взятих на себе за договором зобов`язань моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань позивача - відшкодована у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги зводились до того, що після початку бойових дій на території України Товариство працює під постійними обстрілами, порушилась логістика поставок, значна кількість працівників виїхала з міста чи призвана на військову службу. З листопада 2023 року підприємство взагалі не працює, фінансовий стан погіршився, тому було прийнято рішення про добровільну сплату моральної шкоди.

Також заявник наголошував на тому, що позивачем не надано доказів витрат на правову допомогу.

20 січня 2025року ОСОБА_1 , через представника адвоката Чепурного Віталія Івановича також безпосередньо до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив вимогу про зміну рішення та задоволення позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає в тому що, поза увагою суду залишились всі ті обставини, про які зазначав позивач в підтвердження розміру спричиненої йому моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Сторони своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційні скарги не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2025року справу призначено до судового розгляду на 18 березня 2025року на 9годину 50 хвилин.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

ОСОБА_1 з 09 червня 2003року по 17 березня 2023року (загальний стаж 24 роки 04 місяці 16днів та за професією 16років 10 місяців 14 днів) працював у шкідливих умовах на виробничих структурних підрозділах Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» підземним машиністом електровозу та підземним гірничим очисного забою; звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.9-10).

12 вересня 2023року між Товариством та ОСОБА_1 укладено у простій письмовій формі договір, за змістом якого сторони домовились про добровільне відшкодування відповідачем моральної шкоди, яка завдана позивачу втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК».

За умовами пункту 1) Договору ОСОБА_1 моральну шкоду від втрати здоров`я внаслідок виявлених захворювань, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на Товаристві, оцінив у розмірі 12422,37грн; також в пункті 2) Договору сторони визначили, що моральна шкода, яка завдана ОСОБА_1 унаслідок роботи у шкідливих умовах на Товаристві, за цим договором відшкодовується одноразово (а.с.34).

Згідно пункту 4) Договору, Товариство зобов`язалось в строк до 20 вересня 2023року сплатити ОСОБА_1 в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди за цим договором, грошові кошти в сумі, яка залишається до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за ставками 18 відсотків та 1,5 відсотка, з передбаченої у цьому договорі суми розміру моральної шкоди, яка зазначена в пункті 1 цього договору, а саме: 10000,00 грн, шляхом безготівкового перерахування вищезазначеної суми на рахунок, відкритий на його ім`я у AT «Банк Кредит Дніпро».

За змістом пункту 5) Договору - при виконанні відповідачем усіх своїх зобов`язань за цим договором моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань позивача, внаслідок роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК», вважається відшкодованою у повному обсязі.

На виконання умов зазначеного договору 20 вересня2023року відповідач перерахував ОСОБА_1 10000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, що підтверджується платіжною інструкцією.

28 вересня 2023року складено акт за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння). Відповідно до вказаного акту П-4 ОСОБА_1 працював в умовах впливу шкідливих факторів 05 років 07 місяців 17 днів, має такий діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом веретатвно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; радикулопатія попереко-крижова L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, легенева недостатність першого-другого ступеня; двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким ступенем зниження слуху) за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової. Професійні захворювання виникли в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалість технології видобутку руди, хімічні речовини, шум, важкість праці, вібрація (а.с.35-37).

Первинним оглядом МСЕК 07 грудня 2023року ОСОБА_1 було визначено третю групу інвалідності з 20 листопада 2023року, 65% втрати професійної працездатності: 30% радикулопатія, 20% по вібраційній хворобі, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість (а.с.18,19).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції виснував, що існували правові підстави для визнання Договору про відшкодування моральної шкоди недійсним, оскільки його було укладено між сторонами під впливом збігу тяжких для позивача обставини і на вкрай невигідних для нього умовах, що мало своїм наслідком задоволення позовних вимог позивача.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивач втратив 65% професійної працездатності і став інвалідом, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я у майбутньому, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни його життя, порушили його психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, прийнявши до уваги факт втрати ОСОБА_1 65% працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 120 000,00грн.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, суд апеляційної інстанції не бере до уваги.

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Заразом такі висновки повністю узгоджуються із тим, що розмір відшкодування моральної шкоди визначений в Договорі про відшкодування такої шкоди не є домірним цій шкоді.

Водночас узгоджуються із чинним законодавством висновки суду першої інстанції про те, що в судовому засіданні підтвердженні обставини якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги про наявність тяжких для нього обставин, таких як відсутність роботи та незадовільний стан здоров`я, і наявність потреби в отриманні лікування.

Та пояснення суду який розглянув ключові аргументи, висунуті позивачем, щодо знаходження позивача в складній життєвій ситуації поєднаній з відсутністю роботи та заробітку, а також з потребою лікування узгоджуються із положеннями статті 233 ЦК України.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна сукупність умов: а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин; б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі № 6-551цс16 зроблено висновок, що тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

В постанові від 25.07.2018 у справі № 487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того, щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Отже, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Вирішальним для результатів розгляду цього спору є те, що укладенню Договору передували обставини з приводу того, що у зв`язку із необхідністю отримання лікування та наявних хвороб, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 06 березня 2023року по 14 березня 2023року (а.с.11-12), з 01 серпня 2023року по 14 серпня 2023року (а.с.27-28), з 23 серпня 2023року по 05 вересня 2023року (а.с.30-31).

Згідно виписки з медичної карти ОСОБА_1 від 05 вересня 2023 року, тобто, перед укладенням оспорюваного договору від 12 вересня 2023року та на час його укладення, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні із симптомами загострення численних хронічних професійних захворювань, мав вкрай погане загальне самопочуття: скаржився на біль в шийному і п/кр відділах хребта, з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, на біль і оніміння рук.

Отже вірно судом першої інстанції надважливого значення надано тій обставині що оспорений правочин вчинений позивачем добровільно та ОСОБА_1 усвідомлював свої дії, однак вчиняв їх саме для усунення або зменшення тяжких обставин щодо стану свого здоров`я, оскільки потребував медикаментозного лікування та грошових коштів у зв`язку з перебуванням у стаціонарі.

Отже беззаперечною є та обставина що вирішення питань щодо усунення тяжких наслідків які постали перед працівником після звільнення з Товариства були в прямій залежності від працедавця, як в частині грошового забезпечення так і щодо надання документальних доказів для оформлення регресних виплат.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правових підстав для визнання Договору недійсним, а також знаходить обґрунтованим розмір моральної шкоди визначений судом в сумі 120 000,00грн, враховуючи доводи позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, встановлення групи інвалідності, відсутності покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який відчуває постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках.

Щодо оподаткування моральної шкоди у даній справі, у сторін спір не виник, а тому такі обставини не можуть бути предметом перевірки апеляційним судом

Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2025року.

Судді: