СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12800/22

пр. № 2/759/145/25

17 березня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Хвостенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить: визнати автомобіль Volkswagen Golf Variat, 2002 рік випуску, № КУЗОВА НОМЕР_1 майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки автомобіля Volkswagen Golf Variat, 2002 рік випуску, № КУЗОВА НОМЕР_1 у розмірі 76145, 50 грн.; визнати гараж № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна -3», загальною площею 61 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_1 на частку у спільному майні, а саме гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 218040, 00 грн.

Позов мотивований тим, що 05.11.2013 року усторони зареєстрували шлюб, який рішенням суду від 22.07.2021 року розірваний. Під час шлюбюу подружжям було придбане спільне сумісне майно, а саме: - автомобіль Volkswagen Golf Variat, 2002 рік випуску, № КУЗОВА НОМЕР_1 ; - визнати гараж № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна -3», загальною площею 61 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний автомобіль був відчужений 09.10.2021 року. Відчуження відбулось без погодження з ОСОБА_1 . Сторони придбали вказаний автомобіль під час перебування у шлюбі, автомобіль перебував у користуванні відповідача, який після розірвання шлюбу розпорядився зазначеним авто на власний розсуд. Відповідно до звітку про оцінку майна на 07.09 вартість транспортного засобу становить 152291, 00 грн. Окрім цього, титульним власником придбаного у 2020 році спірного гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3» загальною площею 61 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач, який після розірвання шлюбу використовує цей об`єкт нерухомості для своїх власних потреб та не надає а ні доступу до гаражу а ні правовстановлюючих документів. Зважаючи на ці обставини сторона позивача вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача компенсацію ринкової вартості частки спірного гаражу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2022 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Згідно розпорядження від 07.06.2023 року №116 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із звільненням ОСОБА_3 з посади судді.

07.06.2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Журибеда О.М.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2023 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2024 року у справі закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила задовольнити посилаючись на обставини зазначені у позові та у відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову частково, з підстав зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, зазначає наступне.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.11.2013 року. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.07.2021 року у справі №759/11488/21, шлюб між сторонами розірвано.

Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві влсності автомобіль Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , де зазначено першу дату реєстрації в Україні 02.01.2019 року, що не заперечується сторонами.

09.10.2021 року автомобіль Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 відповідачем відчужено ОСОБА_5 на підставі договору купілі-продажу 8044/2021/2847732 від 09.10.2021 року. Відповідно до якого за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 49000, 00 грн.

Згідно звіту про оцінку майна виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП, оцінювачем ОСОБА_6 від 07.09.2022 року колісного транспортного засобу - легковий універсал Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 ринкова вартість, грн. без ПДВ (з урахуванням округлень) становить 152291, 00 грн.

Згідно звіту наданого відповідачем про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 від 24.10.2022 року, ринкова вартість КТЗ становить 124080, 13 грн.

Відповідач у період шлюбу, а саме 09.12.2020 р. зареєстрував право власності на гаражний бокс, загальною площею 61 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер 165, виданий 30.11.2020 року, видавник «Кооперативна-3» осблуговуючий кооператив, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про переєстрацію права власності від 14.12.2020 року №23900317.

Згідно листа відповіді КБЕІГ «Кооперативна-3» від 18.04.20210 року №40, вбачається, що правління КБЕІГ «Кооперативна-3» не заперечує, щодо проведенняя ОСОБА_2 капітального ремонту гаражного боксу № НОМЕР_2 господарським способом за власний кошт не змінюючи розміру та конструктивних властивостей.

20.02.2010 року ОСОБА_2 видано ордер НОМЕР_2 на право зайняття гаражу (боксу) в КБЕІГ «Кооперативна-3» НОМЕР_2.

Згідно довідки ОК «Кооперативна-3» від 12.10.2020 року №63, ОСОБА_2 є власником гаражу № НОМЕР_2 , загальною площею 61,0 кв.м. розташованого по АДРЕСА_1 з 20.02.2010 року, сума вступного та пойового внеску за гараж в розмірі 1100, 00 грн. сплачена у повному обсязі.

Згідно копії книжки оформленої на ОСОБА_2 у відмітках про сплати експлуатаційний внесків за е/енергію і податку на землю, останній сплачував кошти починаючи з березня 2010 року.

Відповідно до звіту про оцінку мана, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 вфід 07.09.2022 року, ринкова вартість нерухомого майна - гаражу НОМЕР_2, загальною площею 61, 0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 » становить 436080, 00 грн.

Згідно із звітом про оцінку майна наданого відповідачем, складеного оцінювачем ОСОБА_7 , ринкова вартість нерухомого майна - гаражу НОМЕР_2, загальною площею 61, 0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 » становить 100000, 00 грн.

Відповіддю КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 28.12.2019 року №062/14-17680 (М-2019), встановлено наступне: - згідно з даними Бюро гаражі (гаражні бокси) в ГБК «Кооперативна-3» по АДРЕСА_1 на праві власності не реєструвалися; - починаючи з 01.06.2010 року Бюро проводило державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна шляхом внесення даних до Реєстру; - чинним законодавством передбачено, що починаючи з 01.01.2013 року, функції щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, делеговані Державній реєстраційній службі України.

Згідно довідки КПБЕІГ «Кооперативна-3» від 09.10.2018 року №09/08, в ОК «Кооперативна-3», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , облсуговується НОМЕР_4 гаражі та 492 члена гаражного кооперативу. Станом на 08.10.2018 року КП «Київблагоустрій» не законно демонтував 29 гаражів.

Згідно відповідді Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 року вих. №01-19/4208/24, встановлено, що вматеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з детальною інформацією про юридичну особу, відповідно до якого у графі «Перелік засновників (учасників) юридичної особи, у тому числі ПІБ, якщо засновник - фізична особа; найменування, місцезнаходження та ідентифікацій код юридичної особи, якщо засновкник юридична особа» зазначено кількість - 314 фізичних осіб, без наведення самого переліку.

Разом з тим, вказаною відповіддю зазначено, що згідно з матеріалами справи №826/734/17 запитуваний судом список осіб, які були членами кооперативу ОК «Кооперативна-3» відсутній.

Як вбачається з відповіді ОК «Кооперативна-3» від 20.09.2024 року №9/ОК/3, під час незаконних дій невідомих осіб було частково знищено документацію обслуговуючого кооперативу «Кооперативна 3» та на сьогоднішній день існують об`єктивні причини по яким не має змоги відновити втрачені документи.

Окрім цього, доказів знесення спірного гаражу сторонами до суду не надано.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

У частинах 1 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме і рухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна.

Майном, як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Згідно ч. 1 ст.69 Сімейного кодексу України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Отже, Сімейним кодексом України встановлено, що майно набуте в період шлюбу належить чоловіку та дружині в рівних долях.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Отже, судом встановлено, та не заперечується сторонами, що спірний автомобіль придбано сторонами за час шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , є об`єктами спільної сумісної власності сторін та їх частки у вказаних об`єктах визнаються рівними - по 1/2 частини.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не спростовано презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, судом встановлено, що спірне майно, а саме автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності сторін та їх частки визнаються рівними.

Щодо вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 автомобіля Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , який був відчужений 09.10.2021 року ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 09.10.2021 ОСОБА_2 було відчужено транспортний засіб Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 .

Факт відчуження автомобіля було також встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами.

Позивач ОСОБА_1 письмової згоди на відчуження спірного автомобіля, не надавала.

Відповідно до звіту про оцінку майна складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП, оцінювачем ОСОБА_6 від 07.09.2022 року , ринкова ціна автомобіля марки Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 становить 152291, 00 грн.

Відповідачем не заявлено клопотань про призначення судом експертизи щодо вартості спірного автомобіля, а доводи щодо того, що оцінювач не проводив особистого огляду об`єкту оцінки, спростовуються наступним.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль, який був відчужений відповідачем без згоди позивача, набутий за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, провадження №61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №483/812/19, провадження №61-20774св19.

Судом приймається до уваги вартість спірного транспортного засобу автомобіля, згідно копії звіту про оцінку майна складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 від 07.09.2022 року, яка складає 152291, 00 грн, що відповідає правовому висновку, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Отже, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, суд приходить до висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач здійснив його продаж іншій особі після розірвання шлюбу, без згоди позивача, у зв`язку із чим на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу у сумі, яка згідно висновку експерта, складеного ОСОБА_6 становить 76145, 50 грн. (151291, 00 грн. : 2).

Щодо поділу гаража № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає нуступне.

До правовідносин з набуття у власність гаражу № НОМЕР_2 , що розташований а ОК «Кооперативна -3» застосовуються положення Закону України «Про кооперацію».

Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» (у редакції від 01.07.2009 року) член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Положення цієї статті не застосовуються до об`єктів права власності кооперативів, діяльність яких регулюється спеціальними законами.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-ІУ «Про кооперацію», стаття 384 ЦК).

Позивач звертаючись з вимогою про визнання гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3» та визнання в порядку поділу спільного майна подружжя на частину спірного гаражу за кожним вважає, що оскільки державна реєстрація права власності відбулася 08.12.2020 року в період шлюбу, то в силу ст. 60 СК України він є спільною сумісною власністю подружжя.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач фактично набув право власності на вказаний гаражний бокс, шляхом внесення в повному обсязі пойового внеску за гараж НОМЕР_2 в лютому 2010 року, ще до дати реєстрації шлюбу з позивачем. В період шлюбу була здійснена тільки державна реєстрація цього нерухомого майна. Відповідно довідки ОК «Кооперативна-3» від 12.10.2022 року №63, сума вступного та пайового внеску за гараж НОМЕР_2, загальною плошею 61, 0 кв.м., що знаходиться за адресрою: АДРЕСА_1 в розмірі 1100, 00 грн. сплачена у повному обсязі та відповідач ОСОБА_2 є власником вказаного гаражного боксу з 20.02.2010 року.

Враховуючи надані відповідачем докази, суд дійшов висновку, що фактично ОСОБА_2 набув право власності на гаражний бокс до реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ВС у постанові (справа № 363/4852/17) від 3 червня 2020 року вказав, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Сам лише факт здійснення реєстрації права власності на гаражний бокс у період шлюбу, за умови набуття права власності до його реєстрації шлюбу не може бути підставою для визнання його спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем право власності на гаражний бокс набуто до реєстрації шлюбу, він не є спільним сумісним майном подружжя та поділу не підлягає, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61, 00 кв.м.,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, визнанні права власності на частину кожного спірного гаражу та припинення права власності за ОСОБА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 218040, 00 грн.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, у відповідності до статті 141 ЦПК України, із відповідача в користь позивача, слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 992, 40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 213-215, 263-265, 272, 353, 354, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задовольнити частково.

Визнати автомобіль VOLKSVAGEN GOLF VARIANT, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної вланості подружжя стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) компенсацію вартості частки автомобіля VOLKSVAGEN GOLF VARIANT, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 у розмірі 76145 (сімдесят шість тисяч сто сорок п`ять) грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Журибеда