Справа № 167/1135/24
Номер провадження 2/167/23/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю:

секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Кондратюка В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в її інтересах представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позицій позивача та відповідачів.

04 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що суддею Рожищенського районного суду Волинської області Требиком В. Б. здійснюється розгляд кримінального провадження № 0000444 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України в якому позивач ОСОБА_1 є потерпілою. Зазначає, що відповідно до обставин, встановлених органом досудового розслідування, 17 вересня 2022 року ОСОБА_3 рухаючись по автомобільній дорозі в м. Рожище по вул. Незалежності транспортним засобом марки «Mitsubishi Colt», номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи розворот ліворуч не надала переваги в русі та допустила зіткнення із транспортним засобом мотоциклом марки «VOGE», яким керувала позивач ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспорної пригоди остання отримала тілесні ушкодження. Вказує, що ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 06 вересня 2024 року прийнято до розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 89661,63 грн, моральної шкоди в розмірі 200000 грн, витрат, пов`язаних із залученням експерта в розмірі 6500 грн та витрат на правничу допомогу. Зазначає, що з метою виконання рішення суду позивач ОСОБА_1 подала заяву про вжиття заходів забезпечення цивільного позову та в подальшому ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 серпня 2024 року було накладено арешт на майно обвинуваченої ОСОБА_3 , а саме на автомобіль марки «Mitsubishi Colt», номерний знак НОМЕР_1 з забороною його відчуження.

Вказує, що в ході подальших судових засідань позивач ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_3 в день винесення ухвали суду про накладення арешту на автомобіль відчужила його своїй матері ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу. Зазначає, що у позивача виникає питання про доцільність купівлі автомобіля ОСОБА_4 , оскільки у неї відсутнє посвідчення водія, яке надає їй право керування транспортним засобом. Також зазначає, що незважаючи на перереєстрацію автомобіля на ім`я ОСОБА_4 фактичне користування транспортним засобом здійснює ОСОБА_3 . Вказує, що позивач ОСОБА_3 , яка перебуває у процесуальному статусі обвинуваченої в кримінальному провадженні № 0000444, укладаючи 27 серпня 2024 року договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 через електронний портал «Дія», здійснюючи перереєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Colt», номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки вказаний договір вчинений з метою уникнення відповідальності ОСОБА_3 за рахунок цього майна. Зазначає, що після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед потерпілою.

Також, зазначає спірний договір є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених цим договором правових наслідків і є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)

Ураховуючи вищенаведене просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3245/2024/4845596 від 27 серпня 2024 року транспортного засобу марки «Mitsubishi Colt», номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та стягнути судові витрати по сплаті судового збору та за надання правової допомоги.

17 грудня 2024 року відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано суду відзив на позовну заяву в якому зазначають, що позов не визнають, а обставини наведені в позовній заяві не відповідають дійсності та не стверджені жодними доказами. Вказують, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу автомобіля, який потягнув настання наслідків, передбачених цим договором, а саме: від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 перейшло право власності на автомобіль, продавець передав покупцеві автомобіль і ключі від нього та покупець сплатила вартість автомобіля. Зазначають, що оскільки укладаючи цей договір сторони бажали настання реальних наслідків і виконали свої зобов`язання відповідно до умов договору, а тому такий договір не може бути визнаний фіктивним. Вказують, що час укладення договору та на даний час відсутнє будь-яке рішення про стягнення із ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів, а тому укладення договору купівлі-продажу не пов`язано із ухиленням від виконання можливого рішення суду. Зазначають, що твердження позивача про зловживання правом також не відповідають дійсності та не підтвердженні жодними доказами. Покликаються на те, що ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність та має дохід, за рахунок якого може виконувати свої фінансові зобов`язання. Разом з цим вказують, що позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 . За наведених обставин зазначають, що твердження позивача про недобросовісну поведінку ОСОБА_5 та її намір ухилитись від виконання можливих зобов`язань, які на даний час ще не виникли не відповідає фактичним обставинам справи та не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Крім того, звертають увагу суду на те, що укладення договору купівлі-продажу автомобіля, права позивача ОСОБА_1 не порушено, а тому вона не може вимагати визнання вказаного договору недійсним. Зазначають, що у зв`язку з розглядом справи понесено витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн та ще розраховують понести в розмірі 10000 грн.

Позиція учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові та висловлених її представником в судовому засіданні, просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що суддею Рожищенського районного суду Волинської області Требиком В. Б. здійснюється розгляд кримінального провадження, в якому позивач є потерпілою стороною. Зазначила, що ОСОБА_1 (потерпіла в кримінальному провадженні) хоче щоб ОСОБА_3 компенсувала їй витрати за лікування та ремонт транспортного засобу, оскільки в добровільному порядку домовитись неможливо. Вказала, що ремонт автомобіля ОСОБА_1 становить 85000 грн, вартість лікування становить 35000 грн, послуги експерта становлять 6500 грн, також стороною позивача заявлено моральну шкоду в сумі 200000 грн. Наголосила, що стороною позивача в кримінальному провадженні був поданий цивільний позов про відшкодування вказаних витрат, який був прийнятий судом, а також клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3 , а саме: транспортний засіб «Mitsubishi Colt» та частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 . Зазначила, що перше судове засідання з розгляду заяви про забезпечення позову було призначено 25 чи 26 серпня 2024 року на яке з`явилася відповідач ОСОБА_3 , однак засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електроенергії в суді та було перенесено на 27 серпня 2024 року. Вказала, що обидві сторони належним чином були повідомлені про перенесення судового засідання. Зауважила, що сторона відповідача ( ОСОБА_3 та її представник) на розгляд клопотання 27 серпня 2024 року не з`явилися, а судом клопотання про арешт майна задоволено частково та накладено арешт на належний ОСОБА_3 автомобіль марки «Mitsubishi Colt». Наголосила, що саме в цей день - 27 серпня 2024 року, вранці відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в застосунку «Дія» оформили договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. Вважає, що у сторін реальної мети для укладення договору купівлі-продажу не було, оскільки у ОСОБА_4 відсутнє посвідчення водія, про що вона підтвердила у заяві свідка, а також згідно відповіді сервісного центру вказаного документа остання не отримувала. Разом з цим, невідомо чи фактично ОСОБА_4 передавалися кошти ОСОБА_3 та в якій сумі, про що також не зазначено і у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що на даний час ОСОБА_3 продовжує користуватись автомобілем, кожного дня їздить на роботу, всі її бачить і остання сама цього не заперечує. Зауважує, що у відповідача ОСОБА_3 відсутнє інше співмірне із ціною позову майно, яке б могло бути реалізоване для відшкодування шкоди. Вказала, що у разі винесення позитивного рішення коштів з реалізації автомобіля ОСОБА_3 вистачить на відшкодування шкоди. За наведених обставин просить визнати договір купівлі-продажу від 27 серпня 2024 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 27 серпня 2024 року в застосунку «Дія» уклала договір купівлі-продажу та продала свій автомобіль «Mitsubishi Colt» матері ОСОБА_4 , оскільки їй потрібні були кошти. Вказала, що думала продати автомобіль ще в червні 2024 року та пропонувала своїй знайомій, більше нікому не пропонувала і їй ніхто не пропонував купити автомобіль. Зазначила, що оголошення про продаж автомобіля також не розміщувала. Вказала, що 25 серпня 2024 року матір, знаючи про її проблеми, вирішила їй допомогти та запропонувала купити в неї автомобіль і вона погодилась. Зазначила, що в день продажу автомобіля мама передала їй кошти, в якій сумі та в якій валюті відмовилась відповідати зазначивши, що це особисте (хотіла продати автомобіль за 3000 доларів США або 3500 доларів США, однак продала за меншу суму). Повідомила, що продала матері автомобіль нижче ринкової ціни, оскільки їй потрібні були гроші. Пояснила, що мама ніколи не керувала автомобілем і вона не вчилась керувати, страховий поліс на автомобіль оформлений на її ім`я, оскільки його строк дії на даний час не закінчився, а технічний паспорт на автомобіль виданий на ім`я матері. Вказала, що продаж автомобіля здійснювала в застосунку «Дія» виконуючу покрокову інструкцію, після чого прийшло підтвердження, що автомобіль продано, а коли саме прийшло підтвердження не пам`ятає. Технічний паспорт на автомобіль було отримано через 2-3 тижні після продажу. Повідомила, що була обізнана з тим на яке майно ОСОБА_1 просить накласти арешт з метою забезпечення позову в кримінальному провадженні відносно неї. Вказала, що 27 серпня 2024 року була відсутня в судовому засіданні під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, оскільки брала участь у семінарі. Зазначила, що кожного дня матір возить на роботу, в особистих цілях автомобіль не використовує, оплату за ремонт здійснюють обоє з матір`ю. Повідомила, що на момент укладення договору купівлі-продажу їй було відомо, що в суді відносно неї розглядається кримінальне провадження, наявний цивільний позов та про розгляд заяви про забезпечення позову 27 серпня 2024 року. Зазначила, що на праві власності їй належить частка будинку в якому вона проживає, її дохід в рік становить 30000-40000 грн, тобто орієнтовно 3000-4000 грн в місяць, який вона отримує від підприємницької діяльності, інших доходів немає. Просила в задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що раніше вона особисто автомобілем не володіла, була мрія купити автомобіль та навчитись ним керувати, однак будь-яких дій, щоб отримати посвідчення водія не вчиняла і на момент розгляду цієї справи курси підготовки водія не проходить. Вказала, що після її ідентифікації, договір купівлі-продажу оформляла через застосунок «Дія» та вносила всі необхідні дані дочка ОСОБА_6 (натискаючи необхідні опції на її та своєму телефоні), за автомобіль дочці заплатила 3000 доларів США, які передала їй в руки. Пояснила, що їй було відомо, що дочка ОСОБА_6 потребує коштів і вона, як мама вирішила їй допомогти за рахунок автомобіля, що належав дочці. Зазначила, що на даний час дочка ОСОБА_6 возить її автомобілем на роботу, коли бере автомобіль в особистих цілях, то запитує її дозволу. Поруч з цим повідомила, що витрати на автомобіль ділять на половину, оскільки дочка також ним користується. Вказала, що про наявність кримінального провадження в суді відносно своєї дочки дізналась у вересні 2024 року, після того як отримали ухвалу про арешт автомобіля. Зазначила, що технічний паспорт на автомобіль отримали через застосунок «Дія», страховий поліс на автомобіль не оформляла. Просила в задоволені позову відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки в даному випадку підстав вважати, що договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 27 серпня 2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є фраудаторний та вчинений на шкоду інтересам кредитора немає. Зазначає, що на сьогоднішній день кредитора не існує, а з`явиться може лише після того, як рішення суду в кримінальному провадженні набере законної сили. Відповідальність за завдану моральну та матеріальну шкоду наступить у випадку визнання ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. З посиланням на приписи ст. 3, 13 Цивільного кодексу України та практику Верховного Суду, які свідчать про те, що якщо боржник діяв недобросовісно, то це може бути розцінено як фраудаторний правочин вчинений з метою ухилення від виконання зобов`язань, про те в даному випадку таких підстав немає. Зазначає, що в позовній заяві позивач намагається покликатися на те, що оспорюваний договір укладено як фіктивний, проте вказані доводи не підтверджені належними доказами, оскільки мало місце виконання сторонами договору, а саме: одна сторона оплатила кошти, а інша сторона передала предмет договору автомобіль. Вказує, що фіктивність договору позивачем взагалі не може оспорюватись, оскільки це не зачіпає її інтереси. Зазначає, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що договір укладено недобросовісно, з метою ухилитись від цивільно-правових зобов`язань, розмір яких на сьогоднішній день не визначено. Вказав, що рішення суду про визнання особи винуватою немає і рішення з приводу відшкодування заподіяної шкоди також немає, а тому підстави говорити про фраудаторність правочину відсутні. За наведених обставин просив в задоволенні позову відмовити.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 06 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Витребувано у Територіальному сервісному центрі № 3245 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Київській та Чернігівській областях договір купівлі-продажу від 27 серпня 2024 року № 3245/2024/4845596, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ТСЦ МВС № 3245. Витребувано у Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВС) інформацію про наявність у ОСОБА_4 посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Витребувано у Рожищенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію повного актового запису про народження 17 жовтня 1986 року ОСОБА_8 та зобов?язано відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надати відповіді на запитання позивача у формі заяви свідка.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 18 грудня 2024 року за клопотанням представника відповідачів підготовче засідання відкладено.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 16 січня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 17 лютого 2025 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску, відомості надані станом на 20 серпня 2024 року.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 серпня 2024 року накладено арешт на належний ОСОБА_3 автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Colt», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 та встановлено заборону на відчуження автомобіля.

З інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Волинській області від 26 вересня 2024 року встановлено, що згідно з Єдиним державним реєстратором транспортних засобів 04 січня 2022 року за ОСОБА_3 в територіальному сервісному центрі № 0741 (на правах відділу, с. Струмівка) РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області було зареєстровано транспортний засіб марки «Mitsubishi Colt» з номерним знаком НОМЕР_1 , 2005 року випуску, об`єм двигуна 1332 см3. Згідно з ЄДР ТЗ вказаний транспортний засіб 27 серпня 2024 року перереєстровано на ім`я ОСОБА_4 у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси.

Відповідно до повідомлення Рожищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 листопада 2024 року актовий запис про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутній. Перевірка проведена за період з 1983 року по 1989 рік первинним актовим записам, та за період з 1987 року по даний час за поновленими актовими записами.

З даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань встановлено, що в реєстрі значиться інформація про особу-підприємця ОСОБА_3 , місцезнаходження АДРЕСА_1 , 23 вересня 2022 року ОСОБА_3 зареєстровано вид діяльності - надання послуг перукарням та салонам краси (основний), згідно КВЕД 96.02.

09 липня 2010 року державним нотаріусом Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Паліводою І. І. видано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом по частці кожному після смерті ОСОБА_10 на спадкове майно - житловий будинок, загальною площею 65,2 кв.м з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповіді начальника територіального сервісного центру № 3245 Кузьменка О. від 10 грудня 2024 року встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України 27 серпня 2024 року через електронний портал «Дія» в територіальному сервісному центрі № 3245 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях була здійснена перереєстрація транспортного засобу марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2024 року № 3245/2024/4845596, укладеному в ТСЦ МВС № 3245.

Згідно договору купівлі-продажу № 3245/2024/4845596 від 27 серпня 2024 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Mitsubishi» моделі «Colt», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер VIN-номер транспортного засобу НОМЕР_3 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40000 грн.

З заяви свідка ОСОБА_3 від 13 грудня 2024 року встановлено, що 27 серпня 2024 року ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Мітсубісі Кольт», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до умов якого на користь ОСОБА_4 відчужено вищевказаний автомобіль. ОСОБА_3 27 серпня 2024 року була відсутня в судовому засіданні під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно і яке було прийнято рішення судом їй було невідомо, про зміст ухвали суду від 27 серпня 2024 року дізналась пізніше, після отримання її копії. З дозволу ОСОБА_4 інколи вона користується автомобілем «Мітсубісі Кольт», номерний знак НОМЕР_1 .

З заяви свідка ОСОБА_4 від 13 грудня 2024 року встановлено, що ОСОБА_4 посвідчення водія не отримувала. ОСОБА_4 вирішила придбати у ОСОБА_3 автомобіль, оскільки хотіла, щоб він залишився в сім`ї, автомобілем користується для власних потреб. Про те, що ОСОБА_3 є обвинуваченою у кримінальній справі № 167/799/24 за фактом дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 було відомо. Про подання ОСОБА_1 цивільного позову до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди ОСОБА_4 не відомо. Що у випадку відчуження ОСОБА_3 автомобіля, це призведе до неможливості виконання рішення суду про відшкодування на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди їй не відомо, а також ОСОБА_4 не було відомо про накладення ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 серпня 2024 року арешт на придбаний нею автомобіль.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу у зв`язку з недобросовісністю дій відповідачів, з метою уникнення звернення стягнення на майно.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз.12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (Постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19, провадження № 61-1272св20).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (Постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як:

фіктивного (ст. 234 ЦК України);

такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України);

такого, що порушує публічний порядок (ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів судом встановлено, що в провадженні судді Рожищенського районного суду Волинської області Требика В. Б. перебуває кримінального провадження № 0000444 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Потерпілою в даному кримінальному провадженні є позивач ОСОБА_1 .

В рамках вказаного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 серпня 2024 року з метою забезпечення цивільного позову був накладений арешт на майно обвинуваченої ОСОБА_3 , а саме на автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Colt», 2005 року випуску та встановлено заборону на відчуження автомобіля.

В судове засідання, 27 серпня 2024 року, на розгляд клопотання про забезпечення позову відповідач ОСОБА_3 не з`явилася.

Судом встановлено, що в цей же день, 27 серпня 2024 року, між ОСОБА_3 та її матір`ю ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу автомобіля, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відчужила на користь ОСОБА_4 автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Colt».

На переконання суду, сукупність встановлених у справі обставин доводить той факт, що учасники цивільних відносин (сторони оспорюваного договору купівлі-продажу) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорюваний договір купівлі-продажу) використовувався для недопущення звернення стягнення на майно ОСОБА_3 в майбутньому за вимогами цивільного позову пред`явленого позивачем до відповідача ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження. Такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та дозволяють суду зробити висновок, що оспорюваний договір купівлі-продажу є фраудаторним, тобто вчиненим на шкоду кредитору.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорюваний договір як фраудаторний, на переконання суду, відноситься:

момент вчинення договору (27 серпня 2024 року, тобто в день вирішення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту, зокрема, на транспортний засіб марки «Mitsubishi» моделі «Colt» з вимогами якої відповідач ОСОБА_3 була достовірно обізнана);

контрагент з яким відповідач ОСОБА_3 вчинила оспорюваний договір ( ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , на момент вчинення правочину та розгляду цієї справи посвідчення водія не отримувала, навчання з метою отримання права керування автомобілем не проходила);

ціна в оспорюваному договорі купівлі-продажу (транспортний засіб марки «Mitsubishi» моделі «Colt», номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 проданий за 40000 грн, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 відмовилась вказати реальну ціну за яку нею був проданий автомобіль матері та повідомила, що вона нижче ринкової вартості автомобіля);

відповідач ОСОБА_3 після відчуження транспортного засобу іншого майна співмірного з ціною позову пред`явленого в рамках кримінального провадження не має, згідно наданих в судовому засіданні пояснень ОСОБА_3 її дохід від підприємницької діяльності складає орієнтовно 3000-4000 грн в місяць;

відповідач ОСОБА_3 на даний час продовжує користуватися автомобілем, займається його обслуговуванням (заправкою, ремонтом тощо), щоденно підвозить матір на роботу.

Посилання представника відповідачів ОСОБА_7 на те, що договір не укладено з метою ухилення від цивільно-правових зобов`язань, оскільки кредитора на даний час не існує та розмір шкоди не визначено, суд до уваги не приймає, оскільки укладаючи 27 серпня 2024 року оспорюваний договір купівлі-продажу, продавець ОСОБА_3 передбачала можливе стягнення з неї на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди та достовірно знала про розгляд судом саме в цей день питання накладення арешту на автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Colt та встановлення заборони на його відчуження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, позивач посилалась на те, що відповідач ОСОБА_3 укладаючи спірний договір діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки вказаний договір вчинений з метою уникнення відповідальності останньою за рахунок цього майна, а також на фіктивність цього правочину, проте суд зауважує, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (ст. 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України) не допускається.

Відтак, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити та визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3245/2024/4845596 від 27 серпня 2024 року транспортного засобу марки «Mitsubishi» моделі «Colt», номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки такий вчинений всупереч принципу добросовісності та шляхом зловживання правом на шкоду кредитору (ст. 3, 13 ЦК України).

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а тому з відповідачі на користь позивача необхідно стягнути по 605,60 грн судових витрат з кожного.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , поданий в її інтересах представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3245/2024/4845596 від 27 серпня 2024 року транспортного засобу марки «Mitsubishi» моделі «Colt», номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 14 березня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: Кондратюк Володимир Веніамінович, адреса робочого місця: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай