Справа № 159/703/25
Провадження № 2/159/660/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Клевецької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», від імені якого діє представник Грибанов Денис В`ячеславович, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція» або позивач або кредитор або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 або відповідач або позичальник або боржник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №14215-04/2024 від 11.04.2024 у розмірі 17 500,00 грн (далі кредитний договір 1), договором позики №7179733 від 30.03.2024 у розмірі 5614,95 грн (далі договір позики), договором про надання фінансового кредиту №47544-03/2024 від 28.03.2024 у розмірі 16000,00 грн (далі договір фінансового кредиту), а далі разом кредитні договори.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між відповідачем та первісними кредиторами було укладено договори за якими на умовах строковості, платності та повернення ОСОБА_1 було надано кошти в кредит (кредитний договір №14215-04/2024 від 11.04.2024, договір позики №7179733 від 30.03.2024, договір про надання фінансового кредиту №47544-03/2024 від 28.03.2024). Відповідача свої обов`язки за вказаними кредитними договорами не виконав, у наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 39 114,95 грн.

29.07.2024 позивач уклав договір факторингу №29072024 з ТОВ «Сар фінанс груп» за умовами якого набув права вимоги до боржника у кредитному договорі №14215-04/2024 від 11.04.2024.

11.01.2024 позивач уклав договір факторингу №11-01/2024 з ТОВ «Маніфою» за умовами якого набув права вимоги до боржника за договором позики №7179733 від 30.03.2024.

25.07.2024 позивач уклав договір факторингу №25072024 з ТОВ «Аванс Кредит» за умовами якого набув права вимоги до боржника за договором фінансового кредиту №47544-03/2024 від 28.03.2024.

Станом на день звернення до суду у відповідача утворилася заборгованість за вказаними кредитним договорами у розмірі 39114,95 грн.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Відповідач подав суду заяву про визнання позовних вимог.

Ухвалою суду від 07.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання у справі призначено на 27.02.2025.

19.02.2025 відповідач отримав повістку про виклик у судове засідання у цій справі на 27.02.2025.

27.02.2025 відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнав.

27.02.2025 у судове засідання сторони не прибули. Представник позивача у позовній заяві просив суд слухати справу за його відсутності, проти прийняття заочного рішення не заперечує.

Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.

У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

11.04.2024 між відповідачем та ТОВ «Стар файненс груп» укладено договір про надання фінансового кредиту №14215004/2024 за умовами якого ОСОБА_1 надається кредит у розмірі 5000,00 грн (п.1.1) строком на 100 днів (п. 1.2), за ставкою 2,5% на день (п. 1.4.1). Кошти перераховуються позичальнику на реквізити банківської карти НОМЕР_1 хх хххх 6969 (п. 1.6). Відповідач зобов`язався погашати кредит у порядку і строки визначені графіком платежів (п. 1.4.2., 1.5). Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін (п.7.1). В реквізитах договору зазначено електронний підпис (одноразовий ідентифікатор) «W3690», номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, адреса проживання відповідача, електронна поштова адреса.

Доказів перерахування первісним кредитором зазначеної у кредитному договорі суми кредиту, матеріали справи не містять, однак відповідач визнав позов, тому, суд вважає цю обставину встановленою, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Сторонами також підписано Паспорт споживчого кредиту, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «W3690».

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг та виписки з ЄДР від 14.09.2023 підтверджується, що ТОВ «Стар файненс груп» є фінансовою установою, та здійснювало діяльність 64.92, 64.99 вед (інші види кредитування, надання інших фінансових послуг), тобто мала право надавати кредит та нараховувати проценти на нього.

29.07.2024 між позивачем та ТОВ «Стар файненс груп» укладено договір факторингу №29072024 відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №14215004/2024 від 11.04.2024 в розмірі 17500,00 грн з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку №2 (п. 1.1., 1.2., 1.3), який підписаний між сторонами 29.07.2024, про що свідчить його копія, яка є в матеріалах справи, та витяг з Реєстру боржників від 29.07.2024.

30.03.2024 між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Маніфою» укладено договір позики №7179733 за яким позичальнику надається кредит у розмірі 1500,00 грн (п.2.3.3) на строк 80 днів (п.2.3.4), з основною процентною ставкою 2.5% на день (п. 2.4.2, 2.4.3), акційна процентна ставка 0,01% на день протягом першого розрахункового періоду (п.2.4.1.) за умови виконання позичальником вимог п. 3.1.1 договору. Позика перераховується позичальнику на його банківську картку 4441 11хх хххх 6969 (п. 2.5). Договір укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерції» за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора (п.91.1 9.5). У п. 6.1-6.2.2 договору зазначено, що позичальник має право нарахувати відповідачу проценти на прострочену позику з розрахунку 12% від суми позики на 4 день неправомірного користування та 5% від суми позики починаючи з 5-го дня.

У додатку №1 до договору позики зазначений графік та розмір погашення відповідачем процентів за перших 30 днів користування кредитом 4,50 грн, за наступних 50 днів користування кредитом у розмірі 187,5 грн.

Доказів перерахування первісним кредитором зазначеної у кредитному договорі суми кредиту, матеріали справи не містять, однак відповідач визнав позов, тому, суд вважає цю обставину встановленою, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

В реквізитах договору та додатку №1 зазначено електронний підпис (одноразовий ідентифікатор) «f77216», номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, адреса проживання відповідача, електронна поштова адреса.

Відповідачем у справі також підписано Паспорт позики у якому зазначені умови аналогічні тим, які містяться у договорі позики. Паспорт позики підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «q50931».

11.01.2024 між позивачем та ТОВ «Маніфою» укладено договір факторингу №11-01/2024, а 18.09.2024 додаткову угоду до цього договору, відповідно до яких позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №7179733 від 30.03.2024 в розмірі 5614,95 грн з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку №2 (п. 1.1., 1.2., 1.3), який підписаний між сторонами 18.09.2024, про що свідчить його копія, яка є в матеріалах справи, та витяг з Реєстру боржників від 18.09.2024.

Копією витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг та виписки з ЄДР від 14.09.2023 підтверджується, що ТОВ «Маніфою» є фінансовою установою, та здійснювало діяльність 64.92 вед (інші види кредитування), тобто мала право надавати кредит та нараховувати проценти на нього.

28.03.2024 між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір позики №47544-03/2024 за яким позичальнику надається кредит у розмірі 4000,00 грн (п.1.1) на строк 120 днів (п.1.2), з основною процентною ставкою 2.5% на день (п. 1.4.1). Позика перераховується позичальнику на його банківську картку 4441 11хх хххх 6969 (п. 1.6). Договір укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерції» за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора (п.2.1-2.22).

У додатку №1 до договору позики зазначений графік та розмір погашення відповідачем процентів та суми кредиту.

Доказів перерахування первісним кредитором зазначеної у кредитному договорі суми кредиту, матеріали справи не містять, однак відповідач визнав позов, тому, суд вважає цю обставину встановленою, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

В реквізитах договору та додатку №1 зазначено електронний підпис (одноразовий ідентифікатор) «W1751», номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, адреса проживання відповідача, електронна поштова адреса.

Відповідачем у справі також підписано Паспорт позики у якому зазначені умови аналогічні тим, які містяться у договорі позики. Паспорт позики підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «W1751».

25.07.2024 між позивачем та ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір факторингу №25072024 відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №47544-03/2024 від 28.03.2024 в розмірі 16000,00 грн з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком №2 (п. 1.1., 1.2., 1.3), який підписаний між сторонами 25.07.2024, про що свідчить його копія, яка є в матеріалах справи, та витяг з Реєстру боржників від 25.07.2024.

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виписки з ЄДР від 14.09.2023 підтверджується, що ТОВ «Аванс Кредит» є фінансовою установою, та здійснювало діяльність 64.92, 64.99 вед (інші види кредитування, надання інших фінансових послуг), тобто мала право надавати кредит та нараховувати проценти на нього.

Копіями свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, розпорядження №691 від 23ю03.2017 Національної комісії, щодо здійснює державне регулювання у сфері рнків фінансових послуг, статуту позивача підтверджується, що ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовою установою.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання умов кредитного договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитні договори №14215-04/2024 від 11.04.2024, №7179733 від 30.03.2024, №47544-03/2024 від 28.03.2024 підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовими ідентифікаторами, які були власноручно введені відповідачем для електронного підпису. Зазначені підписи підтверджують, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договорів. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір. Крім того, це визнає відповідач у своїй заяві про визнання позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитних договорів, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Умовами кредитного договору №14215-04/2024 від 11.04.2024 передбачено видачу кредиту в розмірі 5000,00 грн, договором позики №7179733 від 30.03.2024 кредиту у розмірі 1500,00 грн, договором про надання фінансового кредиту №47544-03/2024 від 28.03.2024 - у розмірі 4000,00 грн.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повернув одержані суми кредиту. Своєю заявою відповідач визнав наявність у нього боргу за вказаним договорами.

Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми кредиту за кредитним договором №14215-04/2024 від 11.04.2024 у розмірі - 5000,00 грн, за договором позики №7179733 від 30.03.2024 у розмірі - 1500,00 грн, за договором про надання фінансового кредиту №47544-03/2024 від 28.03.2024 у розмірі - 4000,00 грн, є підставною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору про надання фінансового кредиту №14215004/2024 за від 11.04.2024 відповідачу за користування кредитними коштами нараховано процентів в розмірі 12500,00 грн виходячи зі ставки 2,5% на день від суми кредиту 5000,00 грн.

Згідно з п. 2.3.3, 2.3.4, 2.4.2, 2.4.3 укладено договір позики №7179733 від 30.03.2024 відповідачу за користування кредитними коштами нараховано процентів в розмірі 2250,00 грн а користування кредитним коштами виходячи з 0,01% на день протягом перших 30 днів, за умови виконання п. 3.1.1 договору, користування кредитом та 2,5% на день від суми кредиту за наступні 50 днів користування кредитом. Сума кредиту 1500,00 грн.

Відповідно до договору про фінансовий кредит № 47544-03/2024 від 28.03.2024 відповідачу за користування кредитними коштами нараховано проценти в розмірі 12000,00 грн виходячи із ставки 2,5% на день від суми кредиту 4000,00 грн.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачував проценти за кредитними договорами, крім того відповідач визнав позовні вимоги без застережень.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заявлених позивачем вимог про стягнення процентів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 265/6582/16-ц від 04.09.2019.

Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набув чинності 24.12.2023, пунктом 5 розділу І цього закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

А Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

протягом перших 120 днів - 2,5 %;

протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Тобто, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитні договори у цій справі були укладені 11.04.2024, 30.03.2024 та 28.03.2024, тобто після набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

На підставі наведеного, умови кредитних договорів у цій справі, щодо нарахування процентів у розмірі більшому ніж 1% на день, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період строку надання кредиту слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день, якщо у договорі передбачений більший її розмір.

Так, на переконання суду розмір процентів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за:

- договором про надання фінансового кредиту №14215004/2024 за від 11.04.2024 5000,00 грн (5000,00 грн х 1% х 100 днів).

- договором позики №7179733 від 30.03.2024 1200,00 грн (1500,00 грн х 1% х 80)

- договором про надання фінансового кредиту № 47544-03/2024 від 28.03.2024 4800,00 грн (4000,00 грн х 1% х 120 днів).

.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п. 6.1-6.2.2 договору позики №7179733 від 30.03.2024 позичальник має право нарахувати відповідачу проценти на прострочену позику з розрахунку 12% від суми позики на 4 день неправомірного користування та 5% від суми позики починаючи з 5-го дня.

На підставі зазначених пунктів договору позивач просить стягнути з відповідача 1864,95 грн заборгованості за процентами на прострочену позику.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд дійшов висновку, що проценти, які просить стягнути позивач відповідно до п. 6.1-6.2.2 договору позики №7179733 від 30.03.2024 є відповідальністю боржника, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

На підставі викладеного, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів на прострочену позику за договором позики №7179733 від 30.03.2024 в розмірі 1864,95 грн.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за:

- договором про надання фінансового кредиту №14215004/2024 за від 11.04.2024 в розмірі 5000,00 грн тіла кредиту та 5000,00 грн заборгованості по процентам; у стягненні 7500,00 грн процентів необхідно відмовити;

- договором позики №7179733 від 30.03.2024 в розмірі 1500,00 грн тіла кредиту та 1200,00 грн прострочених процентів; у стягненні 1050,00 грн процентів та 1864,95 грн процентів за невчасне повернення суми кредиту необхідно відмовити;

- договором про надання фінансового кредиту № 47544-03/2024 від 28.03.2024 в розмірі 4000,00 грн тіла кредиту та 4800,00 грн заборгованості по процентах; у стягненні 7200,00 грн заборгованості по процентах необхідно відмовити;

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі 3028,00 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 21 500,00 грн, яка складається із заборгованості за:

*договором про надання фінансового кредиту №14215004/2024 за від 11.04.2024 в розмірі 10 000,00 грн, з яких:

- 5000,00 грн заборгованості за тілом кредиту;

- 5000,00 грн заборгованості по процентам;

У стягненні заборгованості за процентами у розмірі 7500,00 грн - відмовити;

*договором позики №7179733 від 30.03.2024 в розмірі 2700,00 грн, з яких:

-1500,00 грн заборгованість за тілом кредиту;

- 1200,00 грн заборгованість за простроченими процентами;

У стягненні 1050,00 грн процентів та 1864,95 грн процентів за невчасне повернення суми кредиту - відмовити;

*договором про надання фінансового кредиту № 47544-03/2024 від 28.03.2024 в розмірі 8800,00 грн, з яких:

- 4000,00 грн заборгованості за тілом кредиту;

- 4800,00 грн заборгованості по процентах;

У стягненні 7200,00 грн заборгованості по процентах - відмовити;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (02032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 );

Представник позивача Грибанов Денис В`ячеславович (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. лісова, буд. 2, пов. 4; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Повне судове рішення складене 10.03.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ