Справа № 459/208/25
Провадження № 2/459/60/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Дем`яновської Ю.Д. ,

з участю секретаря судового засідання Гук Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

17.01.2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором №01.08.2024-100001636 від 01.08.2024 року в розмірі 17 838,00 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що 01.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №01.08.2024-100001636, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.08.2024, строком на 98 днів. Зазначає, що процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом, протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка і її розрахунок: 1,13% (денна процентна ставка) = (6671,79/6000/98х100%). Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн. Враховуючи факт отримання відповідачем кредитних коштів, вважає, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 17 838,00 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6000 грн. 00 коп., заборгованості по процентам у розмірі 7938,00 грн. , комісія 900 грн., неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 3000 грн. Відтак, просив стягнути з відповідача заборгованість в сукупному розмірі 17 838,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Ухвалою від 20.01.2025 року позов залишено без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 05.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У визначений строк відповідач подала відзиву на позовну заяву, у якому висловилася про безпіставність позову, з огляду на відсутність між нею та позивачем договірних зобов`язань. Зазначила, що будь-яких правочинів з ТзОВ "Споживчий центр" не укладала, кредитних коштів не отримувала. Вказала, що Шептицьким РВП ГУНП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження №0000684 від 02.08.2024 з приводу зняття з її банківського рахунку грошових коштів. Відтак просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання 04.03.2025, 18.03.2025 року сторони не з`явились.

Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутності представника ТОВ «Споживчий центр».

Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій просить відмовити у задоволенні позову.

В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.08.2025 укладено кредитний договір (оферти) №01.08.2024-100001636, стороною якого вказано ОСОБА_1 . Вказаний договір укладений в електронному вигляді. Сума кредиту 6000 грн 00 коп., строк, на який видається кредит 98 днів з дати його надання, дата повернення 06.11.2024 року. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом, протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка і її розрахунок: 1,13% (денна процентна ставка) = (6671,79/6000/98х100%). Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн.

Відповідач підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №01.08.2024-100001636. 01.08.2024 ним підписано, за допомогою одноразового ідентифікатору Е236 заявку на отримання кредиту, в якій викладені умови надання позивачем ТОВ «Споживчий центр» кредитних коштів, реквізити електронного платіжного засобу для перерахування йому коштів 4441-11ХХ-ХХХХ-7360, а також підписано Оферту, яка є пропозицією укладення кредитного договору №01.08.2024-100001636 від 01.08.2024.

Крім того, з наданої банком довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №01.08.2024-100001636 від 01.08.2024, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на становить 17 838,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6000 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за період з 01.08.2024 року по 06.11.2024 року у розмірі 7938,00 грн. , комісія 900 грн., неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 3000 грн.

Разом із тим, встановлено, що 02.08.2024 року Шептицьким РВП ГУНП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження №0000684 за фактом подачі невідомою особою від імені ОСОБА_1 заявки на укладення кредитного договору із ТОВ "Споживчий ценрт" на суму 6000 грн.

Як стверджує позивач, відповідачем отримано грошові кошти на підставі кредитного договору №01.08.2024-100001636 від 01.08.2024.

Як вбачається із виписки про рух коштів по картці від 09.03.2025 року, 01.08.2024 року відбулося списання грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 52210,30 коп.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 56 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Відповідно до пункту 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, передбачено обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Згідно із пунктом 146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до пункту 147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16 ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

Також у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зазначено, що «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що списання 01.08.2024 року грошових коштів на загальну суму 52210,30 коп. з карткового рахунку № НОМЕР_1 , на який вказує позивач, відбулося не за розпорядженням відповідача.

Більше того, як вбачається із витребуваних судом, за клопотанням позивача, документів, зокрема із виписки про рух коштів по картці № НОМЕР_1 , на яку згідно повідомлення за вих№14-1401 від 14.01.2025 року перераховано кредитні кошти в розмірі 6000 грн., власником даної карти є ОСОБА_2 , а не відповідач.

Квитанції, на яку позивач посилається у позовній заяві, як на доказ підтвердження видачі коштів відповідачу від 01.08.2024, до матеріалів справи не долучено. Суд акцентує увагу, що сам факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору.

Разом із тим, судом встановлено, що 02.08.2024 року ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів за фактом зняття з її банківського рахунку АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів та отримання кредиту на її ім`я від ТОВ «Споживчий центр» шляхом шахрайських дій, 02.08.2024 Шептицьким РВП ГУНП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження №0000684 в межах якого триває досудове розслідування.

Обставин, за яких би було доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню персональної інформації, яка дала змогу в подальшому ініціювати платіжні операції та отримала кредит - матеріали справи не містять, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, в силу вимог до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 258,259, 263- 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (юридична адреса: м.Київ, вул.Саксаганського, буд.133-А, );

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 18.03.2025 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська