УХВАЛА

18 березня 2025 року

м. Київ

справа № 369/12698/21

провадження № 61-1589 ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду у Київській області на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. В решті позовних вимог відмовлено.

07 лютого 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від імені ОСОБА_1 - представник за довіреністю ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати в частині відмови у задоволенні позову та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, навести поважні причини пропуску строку та надати докази на підтвердження їх поважності, надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також уточнити вимоги касаційної скарги та викласти їх відповідно до повноважень суду касаційної інстанції та надати докази, що посвідчують повноваження адвоката як представника, або підписати касаційну скаргу ОСОБА_1 власноручно. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

22 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку уточнену редакцію власноручно підписаної касаційної скарги (надійшла до суду 26 лютого 2025 року), у якій просив змінити оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, не передаючи справу на новий розгляд та порушив питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В уточненій редакції касаційної скарги заявник як на підставу касаційного оскарження судових рішень пославсяна пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України в частині застосування судами попередніх інстанцій норм права, а саме статті 173 КЗпП України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Верховний Суд констатує, що наведені заявником доводи не є належними підставами касаційного оскарження, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має зазначатися постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Про зазначене суд вказував в ухвалі від 13 лютого 2025 року про залишення касаційної скарги без руху.

Оскільки заявник в касаційній скарзі не зазначив постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях, судом не береться до уваги посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як підставу касаційного оскарження судових рішень.

Узагальнене посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений судом строк, станом на 17 березня 2025 року недоліки касаційної скарги не усунуто у повному обсязі, зокрема заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги без обгрунтування підстави касаційного оскарження, наявність якої є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (МПП «Голуб» проти України, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Оскільки касаційну скаргу повернуто заявнику, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вирішенню не підлягає.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у цій справі вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь