Справа № 472/642/24
Провадження №2/472/33/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Горбаненка А.О., Чорної О.В.,
представника відповідача - Ільїна О.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у с-щі Веселинове Миколаївської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
18 червня 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ", позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В позовній заяві позивач зазначив, що 16.11.2021 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2584894 шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаного у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію", за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 9 900 гривень, які він зобов`язався повернути Кредитодавцю протягом 30 днів та сплатити відсотки за користування ними (далі - Договір, Договір споживчого кредиту) в розмірі 1,99 % в день. Кредитодавець на виконання умов Договору споживчого кредиту надав ОСОБА_1 грошові кошти. Проте позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2024 року становить 29 601 гривня, з яких: 9 900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 701 грн. - сума заборгованості за процентами.
05 травня 2023 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 05052023, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2584894 від 16 листопада 2021 року.
За наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь загальну заборгованість за наданим кредитом в розмірі 29 601 гривня, та судовий збір в розмірі 3028 гривень.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві та у відповіді на відзив просив здійснювати розгляд справи у відсутність представника позивача та підтримав позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але забезпечив участь в розгляі справи свого представника - адвоката Ільїна О.В., який в судовому засіданні, з урахуванням відзиву на позовну заяву та додаткових письмових пояснень по справі, зазначив, що відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає повністю, оскільки ніяких кредитних договорів він з ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" не укладав та кредитних коштів не отримував. Крім того, зазначив, що в разі, якщо суд дійде висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то просив врахувати те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому він підлягає звільненню від сплати заборгованості за відсотками.
20 серпня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 в електронній формі уклав кредитний договір з первісним кредитором ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", отримав кредитні кошти, але умови договору не виконав, в зв`язку із чим в нього виникла заборгованість. Також зазначила, що на відповідачу також лежить тягар доказування у справі, а тому він також зобов`язаний спростувати те, що не отримував кредитних коштів, однак цього не зробив, а лише висловив незгоду з позовними вимогами.
Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача - адвоката Ільїна О.В., дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, 16.11.2021 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2584894 шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаного у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію", що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 5-11).
Договір споживчого кредиту підписано одноразовим електронним ідентифікатором як аналог власноручного підпису позичальника.
Згідно з договором передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. За умовами договору відповідачу надано кредитні кошти в сумі 9 900 гривень, які він зобов`язався повернути Кредитодавцю протягом 30 днів та сплатити відсотки за користування ними (далі - Договір, Договір споживчого кредиту) в розмірі 1,99 % в день.
05 травня 2023 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 05052023, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2584894 від 16 листопада 2021 року, що підтверджується копією договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників (а.с. 15-19).
На думку позивача відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2024 року становить 29 601 гривня, з яких: 9 900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 701 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Також судом встановлено, що зазначений вище кредитний договір не оскаржений і є чинним.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису було підписано договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2584894 від 16.11.2021 року (а.с. 5-11), таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 12) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 13-14).
Таким чином, з відповідачем було погоджено всі істотні умови кредитування.
Згідно з витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 05052023 від 05.05.2023 року (а.с. 19) та розрахунків заборгованості, сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 2584894 від 16.11.2021 року станом на 30.04.2024 року становить 29 601 гривня, з яких: 9 900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 701 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Вказані докази не спростовані відповідачем і на думку суду є достатніми на підтвердження розміру боргу відповідача за кредитними договорами.
При цьому, судом встановлено, що відповідачу було нараховано відсотки в межах строку кредитування (з урахуванням строку автопролонгації, яка не може перевищувати 120 календарних днів - п. 4.2.5 Договору), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 165-169), відповідно до якого відповідачу нараховано відсотки по 24.02.2022 року, а після 24.02.2022 року відсотки не нараховувались.
Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення з відповідачем ОСОБА_1 . Договору споживчого кредиту. Вказані обставини відповідач та його представник не спростували належними та допустимими доказами.
Доводи представника відповідача про те, що позивач не довів укладення з відповідачем договору в електронній формі та не довів отримання відповідачем кредитних коштів, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують обов`язку відповідача довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх заперечень, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.
Щодо твердження представника відповідача - адвоката Ільїна О.В. про те, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому підлягає звільненню від сплати заборгованості за відсотками.
Представник відповідача на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем надав до суду копії витягів з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2021 року про призначення на посаду головного сержанта взводу позначення дій противника роти позначення дій противника центру підготовки підрозділів військової частини НОМЕР_1 , та з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.03.2024 року про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців" (у редакції, яка була чинною на момент укладення кредитного договору), передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на весь час їх призову, а військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Натомість сам по собі статус відповідача, як військовослужбовця, на момент укладення кредитного договору не надає йому пільг зі звільнення від нарахування та виплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки положеннями ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців" не передбачено встановлення кредитних пільг для всіх без виключення військовослужбовців, оскільки такі пільги передбачені лише для військовослужбовців, які є мобілізованими, та для військовослужбовців, які є учасниками бойових дій.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 вересня 2024 року при розгляді справи № 426/4264/19.
Відповідач та його представник не надали доказів того, що відповідач ОСОБА_1 був мобілізований, оскільки він міг добровільно піти служити за контрактом, а також не надали доказів того, що він брав або бере участь у бойових діях.
На підставі наведених обставин справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати нарахованих кредитором процентів, як військовослужбовця.
Отже, внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася загальна заборгованість позичальника перед позивачем як правонаступником первісного кредитору, яка станом на 30.04.2024 року становить 29 601 гривня, з яких: 9 900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 701 грн. - сума заборгованості за процентами, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено повністю, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3028 гривень судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення суду складено 07 березня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко