провадження 2-з/201/53/2025
У Х В А Л А

10 березня 2025 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в місті Дніпрі клопотання представника позивача про витребування, забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи Національний банк України і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договорів, відшкодування збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 вересня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») про розірвання договорів, стягнення збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що сторонами були укладені договори депозитних вкладів, строк виконання яких не настав. Але 22 грудня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» списав кошти з рахунків, у тому числі за договорами депозитних вкладів, про що позивачу стало відомо з Приват24. Оскільки відповідач про розірвання договорів, наступне списання коштів та підстави не повідомляв, будь-які документи, повідомлення з цього приводу не направляв.

Предметом спору є здійснення відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на думку позивача, помилкового переказу з рахунків неналежного платника згідно з положеннями ст. 32.3.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.1073 ЦК України. Оскільки відповідач 22 грудня 2016 року з рахунків позивача ОСОБА_1 безпідставно та незаконно списав належні їй грошові кошти. У зв`язку з цим позивачем заявлено вимоги про розірвання договорів, за якими списані грошові кошти, та стягнення сум збитків, у відповідності зі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Наскільки відомо позивачу, списання коштів банком здійснювалось на підставі розрахункових документів меморіальних ордерів, що були оформлені та виконані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (і саме меморіальні ордери було надано у якості доказу в аналогічній справі). При цьому відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в аналогічних справах заперечується факт списання на підставі меморіальних ордерів, а стверджується про здійснення операцій по списанню коштів виключно на підставі наказу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 44 від 21 грудня 2016 року, та, відповідно, у жодній аналогічній справі, навіть на виконання ухвал суду про забезпечення доказів, меморіальні ордери банком надані не були.

На вимогу позивача про надання документів, у тому числі на підставі яких здійснено списання коштів, відповідач відповіді не надав, документи не направив. У зв`язку з порушенням її цивільних прав ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Заявник вважає, що йому або його представнику неможливо отримання певних документів, доказів як у порядку в порядку Закону України «Про інформацію», так і в порядку Закону України «Про звернення громадян». Заявник також вважає за необхідне зазначити, що навіть звернення позивача до банку, клієнтом якого вона є тривалий час, щодо надання документів, було безрезультатним.

Оскільки позивачем обрано судовий захист порушених прав, а викладені факти свідчать про складнощі та неможливість отримання доказів, згідно з положеннями ст. 84 ЦПК України представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення, витребування доказів для дослідження судом, в цьому клопотанні ставиться питання про витребування у: 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053, код за ) посвідчену копію витягу з Книги реєстрації вхідної кореспонденції за 18 грудня 2016 року (будь якого іншого документу, у якому ФГВФО здійснювалася реєстрація вхідної кореспонденції), 2) АТ КБ «ПриватБанк» належним чином оформлену інформацію в вигляді довідки, чи була застосована процедура bail in до Компанії-нерезидента Cargil, яка сума списана, коли та на підставі чого ця сума Компанії-нерезиденту Cargil була АТ КБ «ПриватБанк» повернута, 3) Національного банку України належним чином посвідчену копію рішення № 499-рш/БТ від 18 грудня 2016 року та інформацію у вигляді довідки, скільки осіб були визначені як пов`язані з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» рішенням № 105 від 13 грудня 2016 року - для долучення до матеріалів справи і дослідження судом з метою з`ясування обставин справи, можливого виконання процесуальних дій, що, на думку позивача і її представників, стосуються розгляду цієї цивільної справи і потрібно для всебічного і повного розгляду справи, оскільки отримати їх (вказані документи) позивач та її представники не можуть.

Відповідно ст. 84 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ст. 118 ЦПК України заява про витребування, забезпечення доказів розглядається протягом п`яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи і заяви, клопотання про забезпечення доказів, проти чого фактично заперечували представники відповідача і третіх осіб, враховуючи наявність у вказаного позивача та представників складнощів в поданні вказаних документів (довідок та інш.), суд вважає за необхідним клопотання задовольнити, оскільки воно обгрунтоване і основане на законі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 116-118,182, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача задовольнити.

Забезпечити докази у справі за позовом ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (Код , юридична адреса 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, адреса для листування - 49094, м. Дніпро, Набережна Перемоги, 50) про розірвання договорів, стягнення збитків та моральної шкоди та витребувати у:

1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053, код за ) посвідчену копію витягу з Книги реєстрації вхідної кореспонденції за 18 грудня 2016 року (будь якого іншого документу, у якому ФГВФО здійснювалася реєстрація вхідної кореспонденції) - для огляду вказаного документу в судовому засіданні і долучення до матеріалів справи та дослідження і оцінки разом з іншими доказами в справі;

2) АТ КБ «ПриватБанк» належним чином оформлену інформацію в вигляді довідки, чи була застосована процедура bail in до Компанії-нерезидента Cargil, яка сума списана, коли та на підставі чого ця сума Компанії-нерезиденту Cargil була АТ КБ «ПриватБанк» повернута - для огляду вказаного документу в судовому засіданні і долучення до матеріалів справи та дослідження і оцінки разом з іншими доказами в справі.

3) Національного банку України належним чином посвідчену копію рішення № 499-рш/БТ від 18 грудня 2016 року та інформацію у вигляді довідки, скільки осіб були визначені як пов`язані з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» рішенням № 105 від 13 грудня 2016 року - для огляду вказаного документу в судовому засіданні і долучення до матеріалів справи та дослідження і оцінки разом з іншими доказами в справі.

Ухвалу може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя -