Справа № 346/3355/24
Провадження № 22-ц/4808/349/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Пнівчук О. В.,

Максюти І. О.,

секретар Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року в складі судді Яремин М. П., ухвалене в місті Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 23 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості за аліментами та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості за аліментами та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04 листопада 2013 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій формі у розмірі 450 грн щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Зазначає, що з березня 2019 року по березень 2024 року у позивача виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 77 096 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості.

Вказує, що з січня 2019 року дитина проживає разом із ним в с. Нижній Вербіж Коломийського р-н., Івано-Франківської обл., де створені всі належні умови проживання. Мати із сином не проживає, веде аморальний спосіб життя, будь-якої допомоги не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, про що свідчить рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2022 року, яким відповідачку позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 . Внаслідок істотної зміни обставин, а саме повного перебування сина на утриманні позивача та його проживання із ним, просить звільнити останнього від сплати аліментів на утримання дитини; звільнити від сплати заборгованості за аліментами по виконавчому листу в справі №346/6276/13-ц в сумі 77 096 грн; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 рокускасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з січня 2019 року спільний син сторін фактично проживає з апелянтом та перебуває на його утриманні, про що свідчить довідка Нижньовербізької сільської ради Коломийського р-н., Івано-Франківської обл. від 06 грудня 2021 року, акт обстеження матеріально-побутових умов стану сім`ї від 09 грудня 2021 року. Також зазначає, що рішенням Коломийського районного суду від 14 грудня 2022 року встановлено факт проживання сина з апелянтом, тому твердження суду про недоведеність таких обставин є помилковим.

Крім того, вищенаведеним рішенням було встановлено, що своїх батьківських обов`язків щодо дитини відповідачка не виконує, не бере участі у фізичному, духовному розвитку дитини, не допомагає фінансово. Перечислені потреби сина забезпечує тільки апелянт. Тому, вважає за необхідне захистити своє порушене право шляхом звільнення від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на підставі судового рішення Коломийського міськрайонного суду; звільнити від заборгованості за несплату аліментів.

Враховуючи, що дитина знаходиться на повному утримані апелянта з січня 2019 року, а також те, що відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, враховуючи доходи відповідача, вважає за необхідне стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін у розмірі 3 000 грн щомісячно.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась. Судова повістка, направлена за останнім відомим її місцем проживання, повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому з урахуванням положень частини 8 статті 128 ЦПК України, сторона є такою, що належно повідомлена про дату, місце та час судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , та його представника адвоката Лесюка А. В., які просили скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, сина залишено проживати з матір`ю (а.с. 10).

Відповідно до виконавчого листа № 346/6276/13-ц, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області на виконання рішення цього суду від 04 листопада 2013 року, присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, досягнення дитиною повноліття; стягнення аліментів розпочато з 09 жовтня 2013 року (а.с. 11).

Заочним рішенням вказаного суду від 14 грудня 2022 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14-16).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01 квітня 2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 становить 77 096 грн. (а.с. 12-14).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням, при цьому, потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267, 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів.

Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 Сімейного кодексу України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182, 184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 Сімейного кодексу України має на меті скасування їх присудження.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема, того, що син ОСОБА_4 проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, щоб слугувало підставою для звільнення позивача, як батька від обов`язку утримувати вказану дитину, а також від сплати заборгованості за аліментами.

З цим висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Так, з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 01 березня 2019 року № 173, виданої Нижньовербізькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, вбачається, що син сторін ОСОБА_3 з 01 березня 2019 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8). За цією ж адресою зареєстрований відповідач, що підтверджується долученою до позовної заяви копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Коломийським РВ УМВС в Івано-Франківській області (а.с. 7 зворотній бік).

Крім того, із тексту заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 станом на 06 грудня 2021 року також проживав з батьком за місцем реєстрації (а.с. 14-15).

З урахуванням викладеного та у відповідності до ст. 76-80 ЦПК України, колегія суддів вважає вище встановлені судом обставини безумовним доказом проживання дитини з відповідачем з 01 березня 2019 року, що є підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Адже, подальше стягнення з позивача аліментів, на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2013 року, суперечетиме положенням ст. 181 СК України.

Також, слід зауважити, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини (Постанова Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

За змістом ст. 180, 182 Сімейного кодексу України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлені обставини проживання сина сторін з відповідачем з 01 березня 2019 року, які по своїй суті, мають істотне значення, тому наявні підстави для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, починаючи із вказаної вище дати. Обставин які б спростовували факт проживання ОСОБА_3 з батьком судом не встановлено.

Що стосується вимоги апелянта про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін у розмірі 3 000 грн щомісячно, то колегія суддів вважає, що такий розмір є достатнім для утримання спільного сина, який проживає разом із батьком.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у спірний період з 01 березня 2019 рокупо 17 червня 2024 (дата подання позовної заяви) він забезпечував рівень життя достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Витрачав кошти на придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, ліків, продуктів харчування, тощо. Зазначав, що мати участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що належними та допустими доказами відповідачкою спростовано не було.

Тому, на думку апеляційного суду, вищенаведений розмір аліментів відповідатиме встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України та не буде надмірним тягарем для відповідачки.

При цьому, суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості за аліментами та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам з 01 березня 2019 року, які стягуються на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій формі у розмірі 450 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення ним повноліття.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів, які стягуються на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій формі у розмірі 450 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій формі у розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 226 (одна тисяча двісті двадцять шість) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір з вимог про стягнення аліментів в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі в сумі 3 645 (три тисячі шістсот сорок п`ять) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Судді В. М. Барков

І. О. Максюта

О. В. Пнівчук