Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/62/25
Провадження по справі № 2-о/514/20/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кравченко П.А.,

за участю секретаря судового засідання - Мельниченко Н.М.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Бессарабське цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 , заінтересована особа: Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні.

В обґрунтування заяви, зазначила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є єдиною дитиною загиблого військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини від збройної агресії Російської Федерації.

28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі -Постанова № 168), згідно з пунктом 2 якої сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року заявник ОСОБА_1 звернулась із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги. Проте, документи ОСОБА_1 було повернуто на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на втрати годувальника або факт призначення пенсії загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги. Вказане підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 №30/д, затвердженого Міністерством оборони України 16.10.2024.Таким чином, у заявника ОСОБА_1 виникла необхідність у судовому порядку встановити факт перебування на утриманні у свого батька ОСОБА_3 станом на дату його загибелі, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судове засідання заявник та її представник не з`явились. До суду надійшло клопотання в якому просять провести розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримали та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 подав заяву про залишення позову без розгляду, оскільки ознайомившись із заявою ОСОБА_1 вважає, що з урахуванням фактичних обставин на які посилається заявник та враховуючи досягнення нею повноліття, виникає спір про право щодо неї на отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена для виплати у разі загибелі (смерті) військовослужбовця. В судове засіданя на визначену судом дату не з`явився, повідомлявся належним чином. Причини невки суду невідомі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, під час попередніх судових засідань, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23.

Встановлення факту перебування на утриманні батька до смерті останнього необхідне заявнику для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168, і саме у зв`язку з тим, що заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує такий факт, він звернувся до суду в порядку окремого провадження разом із заявою про встановлення факту і подав відповідні докази.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до копії довідки Кролевецького ВДВС у Конотопському районі Сумської області СХМРУ МЮ від 28.11.2024 р. № 40083, виданої ОСОБА_1 про те, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2/1801/577 виданий Білопільським райсудом Сумської області 24.09.2012 р. про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в розмірі 1/4 ч. доходу щомісячно, на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування виконавчого документа на виконанні з 23.11.2012 по 29.11.2022 аліментів стягнуті в повному обсязі, заборгованості на день повноліття дитини не має (а.с.11).

Як вбачається з виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 28.11.2024 № KGBS20RLGEKIQQ7L, ОСОБА_3 перераховував грошові кошти на рахунок ОСОБА_1 (а.с.22).

Відповідно до довідки виданої військовою частиною НОМЕР_2 від 22 травня 2024 № 1/98/269 виданої ОСОБА_1 , що загиблий старший солдат ОСОБА_3 , дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Костянтинопільське Покровського району Донецької області (а.с.12).

Згідно копії Витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Протокол № 2083 від 01 липня 2024 року, травма старшого солдата ОСОБА_3 , 1979 р.н. - « Вибухова травма, Асфіксія. Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків», яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 01.04.2024 Кролевецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; Лікарським свідоцтвом про смерть №558к/716дон, виданим 26.03.2024 Кам`янським районним відділенням Дніпропетровського обласного бюро СМЕ; витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 15.04.2024 №108 (по стройовій частині) -Травма та причина смерті, так, пов`язанні із захистом Батьківщини (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого повторно 04 травня 2024 року Кролевецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.7).

ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_5 відповідно до якого пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (а.с.23).

З письмових пояснень свідків наданих заявником вбачається, що ОСОБА_6 перебувала на утриманні свого батька до його смерті, оскільки ОСОБА_3 сплачував аліменти згідно рішення суду, а після досягнення нею 18-річного віку продовжував фінансово забезпечувати доньки. Оскільки ОСОБА_3 був військовослужбовцем, через особливості служби він залишав готівкові кошти у ОСОБА_8 , як у хрещеної ОСОБА_6 , з проханням передавати їх їй за потреби. Також, регулярно перераховував гроші на банківську карту ОСОБА_6 . Батько купував для неї одяг, взуття та інші необхідні речі. Крім того, ОСОБА_9 дарував доньці коштовні подарунки, такі як телефон, ноутбук і ювелірні вироби, які також є елементами її утримання. У разі виникнення труднощів наприклад, проблеми зі здоров`ям, лікування зубів, тощо, батько надавав ОСОБА_6 фінансову допомогу для їх вирішення. Мати ОСОБА_6 не брала участі у її вихованні, фінансово її не підтримувала та не здійснювала жодних витрат на її забезпечення. Оскільки мати давно створила нову сім`ю, зв`язок із ОСОБА_6 було повністю втрачено (а.с.14-16).

Заявник звернулась до Міністерства оборони України з метою призначення їй та виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 . Однак, їй було повернуто документи для доопрацювання, про що свідчить виписка з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №30/д від 11.10.2024 (а.с. 9). Такий висновок ґрунтується на тому, що в редакції статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», чинного на дату смерті військовослужбовця ( ОСОБА_3 ), зазначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). З метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на втрати годувальника або факт призначення пенсії загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Отже, метою встановлення факту перебування заявника на утриманні батька є отримання вказаної вище компенсації.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право. Самі по собі заперечення про наявність у заявника права на виплату одноразової грошової допомоги не свідчать про існування спору про право. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний та процесуальний. Заявнику зі змісту витягу протоколу засідання комісії Міністерства оборони запропоновано безпосередньо звернутись до суду для встановлення факту перебування його на утриманні загиблого батька військовослужбовця.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд також приймає до уваги пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України постановив Постанову №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.)

Згідно із п. 2 Постанови №168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Відповідно до приписів ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають:

1. Батьки;

2. Один із подружжя, який не одружився вдруге;

3. Діти, які не досягли повноліття;

4. Утриманці загиблого (померлого).

Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Непрацездатними членами сім`ї відповідно до Закону вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається, зокрема, непрацездатним дітям осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» також передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів для існування.

Отже, для досягнення такої мети, як отримання повнолітньою донькою загиблого військовослужбовця разової виплати відповідно до положень Постанови № 168, статті 16-1 Закону № 2011-XII, статті 31 Закону № 2262-XII не підлягає встановленню факт того, що повнолітня донька є членом сім`ї померлого військовослужбовця, що, зокрема, підтверджується офіційними документами, визнається заінтересованими особами та не призведе до досягнення вказаної мети, водночас підлягає встановленню факт перебування його на утриманні такого військовослужбовця.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

У частині другій статті 294 ЦПК України передбачено право суду з метою з`ясування обставин справи витребувати необхідні докази за власною ініціативою.

Отже, за змістом вказаних норм у окремому провадженні не застосовуються положення щодо змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України), диспозитивності та меж судового розгляду справи (стаття 13 ЦПК України), водночас передбачено обов`язок суду вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема і шляхом реалізації права суду витребовувати необхідні докази за власною ініціативою.

Факт перебування заявника по справі ОСОБА_1 на утриманні батька ОСОБА_3 підтверджено долученими до матеріалів справи належними та допустимими письмовими доказами дослідженими судом, які ніким не оспорюються, а тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 , заінтересована особа: Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по день його смерті.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.03.2025 року.

Суддя П.А. Кравченко