Справа № 638/291/24
Провадження № 2/638/901/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Дзержинський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Веремчук Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ременцової Аліси Василівни до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово в сумі 20 872, 19 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 3 550,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.02.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №151. 13.07.2020 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова (справа №642/2911/20) розірвано шлюб між сторонами. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.06.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №460. Департаментом реєстрації Харківської міської ради зареєстровано місце проживання позивача та дитини: АДРЕСА_1 , тобто дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. 02.06.2020 року було узгоджено, підписано та посвідчено приватним нотаріусом Гнилицькою Т.В. договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину. Згідно п. 1.3 Договору місцем проживання дитини визначено місце проживання матері. П. 4.2 Договору визначено, що дитина постійно мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 . П. 4.2 Договору встановлено, що аліменти в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що станом на 2020 рік становить 1 109,00 грн. Пунктом 4.3 Договору встановлено порядок сплати додаткових витрат, пов`язаних з утриманням дитини, що кожен з батьків зобов`язується сплачувати витрати в розмірі 50% необхідної суми за попередньої домовленості. Питання щодо додаткових витрат, шляхом попередньої домовленості узгодити у добровільному порядку не вдається, що шкоди насамперед дитині. Останні півтора року дитина фактично мешкає тільки з позивачем в м. Харкові або вимушено перебуваючи за межами міста Харкова під час активізації обстрілів з боку військ рф, батька практично не бачить, оскільки останній ховається від мобілізації. Позивач вважає дану позицію відповідача триваючим зловживанням у зв`язку із тривалим розглядом цивільної справи №642/2063/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про припинення дії частини договору, що з 2021 року розглядалась Ленінським районним судом м. Харкова. Крім цього, позивач просить врахувати ситуацію в Україні, яка склалась станом на день розгляду справи, а саме вторгнення рф та проведення бойових дій, вважає, що в сьогоднішній реальності дитині повинні бути створені найкомфортніші та найбільш безпечні умови, як для фізичного стану життя та здоров`я, так і для його емоційного стану в плані забезпечення дитині батьками відчуття безпечності, захищеності, стабільності та зменшення в дитини відчуття напруженості та стресу. Дитина у зв`язку з триваючим стресом та періодичними захворюванням лор-органів за рекомендацією лікуючого спеціаліста потребує: заняття активним спортом, оздоровлення у санаторно-курортних закладах 1-2 рази на рік. Понесені позивачем витрати складають: загальна сума витрат на лікування, придбання ліків та оздоровлення за період з 01.01.2023 року по 01.01.2024 рік становить 25 644,28 грн., що підтверджується квитанціями на придбання ліків, медичним консультативними висновками, довідками лікарів про потребу в оздоровленні, квитки на проїзд, пакетний тур; загальна сума витрат на розвиток здібностей дитини за період з 01.01.2023 року по 01.01.2024 рік становить 16 100,00 грн., що підтверджується квитанціями з оплати програми навчання навичок програмування та роботехніки та відвідування школи федерації комбат-айкідо міста Харкова. Таким чином, відповідач повинен сплатити половину вартості понесених витрат на лікування дитини, що становить 20 872,19 грн. Відповідач є працездатним, працює в ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» і отримує заробітну плату. Відповідач інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує. Отже, відповідач має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.02.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Суріна С.В. надійшов до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача витрати по оплаті професійної правничої допомоги. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач вважає позов безпідставним, необґрунтованим. На момент подання вказаного позову, у відповідача не має заборгованості зі сплати аліментів. Відповідач не заперечує щодо того, що між сторонами було укладено договір про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину. Відповідно до вказаного договору, між сторонами були визначені всі умови та обов`язки щодо сплати аліментів та додаткових витрат на дитину. Позивач після укладання договору, був зобов`язаний виконати всі істотні умови договору та відповідно до договору, заздалегідь проінформувати відповідача будь-яким повідомленням про додаткові витрати, які хоче понести позивач. Але позивач знехтувала своїм зобов`язанням, жодним чином не попередила відповідача про свої наміри і дії, чим порушила на свій розсуд умови договору та закону, а тому подання даного позову є передчасним та незаконним. Позивач вказує, що дитина у зв`язку з захворюванням за рекомендацією лікаря потребує займатися спортом та оздоровленням у санітарно-курортних закладах 1-2 рази на рік. На підставі таких рекомендацій позивач вказує, що вона понесла витрати на лікування та оздоровлення, про що надала відповідні докази, а саме акт та консультативний висновок «УКД4» лікаря Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №30» Харківської міської ради Давиденко В.Л. від 15.12.2023 року, в якому назначена рекомендація «відвідати лора, назначення ліків та санітарно-курортне лікування». Отже, консультативний висновок лікаря наданий 15.12.2023 року, але позивач до позову надає доказ, а саме договір про надання туристичних послуг №3810 від 04.05.2023 року, який підтверджує начебто той факт, що дитина лікувалась в санітарно-курортному закладі, тобто якимось чином позивач заздалегідь знала про те, що дитина має лікуватися у таких закладах, а тому такі дії позивача є край негативними та такими, що вводять в оману, як суд, так і відповідача. Згідно істотних умов даного договору про надання туристичних послуг визначено, що строк перебування у місці надання туристичних послуг є з 05.06.2023 року по 11.06.2023 рік, визначено готель Kahea Resort Aqua and Spa та визначення спосіб забезпечення харчування. Крім цих умов не визначено, що даний готель є санітарно-лікувальним закладом, та що в цьому курорті дитина проходила будь-яке лікування. Позивачем не надано жодного доказу того, що даний курорт був назначений за рекомендаціями лікарів. Крім цього, як вбачається з консультативного висновку, лікування в санітарно-курортному закладі має тільки рекомендований характер та не визначено обов`язковість такого лікування та де саме має проводитись санітарно-курортне лікування. Позивач до лікарні за отриманням санаторно-курортного лікування в Україні не зверталась та в позові не надано жодного доказу відсутності можливості лікування та оздоровлення сина в Україні за встановленими йому діагнозами. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Щодо надання позивачем роздрукованих посадочних документів, квитанцій на суму 1 654,83 грн. та на суму 1 485,66 грн., відповідач вважає такі докази не належними, адже вони не відносяться до обставин справи, не доказують, що позивач разом із дитиною за цими документами їздила до лікувальних закладів та не породжують не яких правових наслідків чи зобов`язань перед відповідачем, а тому не відносяться до додаткових витрат на дитину. Іншими додатковими витратами позивач вважає понесені витрати на розвиток здібностей дитини у розмірі 16 100,00 грн. з оплати програми навчання навичок програмування та роботехніки та відвідування школи федерації комбат-айкідо міста Харкова. Як вбачається з доказів наданих позивачем, а саме довідки, виданої директором Stem-школи «Inventor» Рубан Ю.Л., вказано, що ОСОБА_4 відвідує вказані зайняття з вересня 2021 року. Відповідно до цієї довідки, ця шкода знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та код ЄДРПОУ цієї школи вказаний як . Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за вказаним кодом зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 . Відповідно до інформації з мережі інтернет, викладений виготовлений «Договір приєднання про надання освітніх послуг», за яким послуги курсів надає фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ). Відповідно до наданих квитанцій про оплату за навчання ОСОБА_3 , одержувачем коштів є ОСОБА_7 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). Отже, не зрозуміло, хто надавав послуги з надання курсів, є багато не співпадань, позивачем не надано жодного договору про надання таких послуг, а тому не можливо з`ясувати які саме суми мають бути сплачені за навчання, не надано жодного доказу, що саме ОСОБА_8 надає такі послуги. Такі є твердження відносяться і до відвідування шкоди федерації комбат-айкідо міста Харкова. Саме по собі навчання дитини у позашкільному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2024 року здійснено перехід від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого засідання.

26.02.2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ременцової А.В. до суду надійшла відповідь на відзив.

05.03.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Суріна С.В. до суду надійшли заперечення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 року закрито підготовче провадження у вказаній справи та призначено справу до судового розгляду.

21.01.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Суріна С.В. надійшло клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 17 200,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явилась, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач або його представник в судове засідання не з`явились, причину неявки не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, дослідивши докази, надані сторонами, дійшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 року розірвано шлюб ОСОБА_2 , 1983 року народження та ОСОБА_1 , 1987 року народження, зареєстрований 12.02.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №151.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 , тобто сторони у справі.

Сторонами у справі не заперечується, що між ними 02.06.2024 року укладено договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гнилицькою Т.В. за реєстровим номером №672.

Розділом 4 вказаного Договору встановлені аліментні зобов`язання.

Пунктом 4.1 встановлено, що за цим договором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , бажають встановити розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до моменту досягнення ним повноліття, у зв`язку з тим, що дитина на підставі цього договору, постійно мешкає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 .

Пунктом 4.2 договору встановлено, що батько зобов`язується щомісяця не пізніш ніж до 28 числа поточного місяця за попередній місяць сплачувати аліменти на дитину до її повноліття в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що станом на 2020 рік становить 1 109,00 грн. Мати зобов`язується використовувати ці кошти за призначенням і витрачати їх тільки на утримання дитини.

Пунктом 4.3 договору визначено, що всі додаткові витрати, пов`язані з утриманням дитини, включаючи, але не обмежуючись витратами на навчання, послуги няні, канцелярські товари, влаштування шкільних свят, харчування та перебування в учбових закладах, підготовчі курси, гуртки, спортивні секції, транспортні видатки кожен з батьків зобов`язується сплачувати в розмірі 50% від необхідної суми після їх узгодження. Будь-які рішення, що приймаються щодо оздоровлення, освіти та іншого, повинні бути узгоджені заздалегідь між батьками, визначаючи строки і вартість даних додаткових витрат. Рішення щодо навчання дитини в учбовому закладі: Харківський приватний НВК «Ліцей Професіонал» Харківської області, що розташований за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 22/24, строком до 12 класу включно, вважається прийнятим та погодженим між сторонами.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07.09.2023 року припинено дію п. 2.2 та пов`язаних з ним пунктів 3.1.1; 3.1.4; 3.2.1; 3.2.2; 3.2.4; 3.2.5 Договору між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів, укладеного 02.06.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гнилицька Т.В. за №672, виключивши цей пункт з договору.

Сторонами також не заперечувався той факт, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на утриманні останньої.

Згідно консультативного висновку КДЦ Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №30» Харківської міської ради від 15.12.2023 року у ОСОБА_3 встановлений діагноз: рецидивуючий аденоїдит, гострий риносинусит. Рекомендації: нагляд ЛОР; ліки: фарінекс, сольовий розчин, бактобліс, лімороміазот; зайняття активними видами спорту; санітарно-курортне лікування.

Згідно квитанцій, наданих позивачем на придбання ліків, загальна сума становить 1 348,10 грн.

Позивачем додано Договір про надання туристичних послуг №3810 від 04.05.2023 року, на вартість 46 000,00 грн., роздруківки посадочних документів та квитанції про сплату на суму 1 654,83 грн. та 1 485,66 грн. на підтвердження курортного лікування дитини.

Окрім цього, позивачем надано квитанції на сплату в загальному розмірі 16 100,00 грн. на розвиток здібностей дитини з оплати програми навчання навичок програмування та роботехніки та відвідування школи федерації комбат-айкідо.

Відповідач також не заперечував той факт, що останній є працездатною особою і отримує заробітку плату.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину, позивачем зокрема надано квитанції на придбання ліків на суму 1 348,10 грн. у зв`язку із хворобою дитини, що підтверджується консультативним висновком.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем понесено додаткові витрати на лікування дитини у вигляді придбання медикаментів, що підтверджується призначеннями лікарів та доданими копіями чеків на придбання призначених лікарем медикаментів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума додаткових витрат у розмірі 674,05 грн., оскільки витрати, які понесла позивач, зумовлені, зокрема, негативними фактами (хвороба), що вимагали додаткових матеріальних витрат на утримання дитини.

Що стосується стягнення витрат, пов`язаних з відвідуванням секцій та відпочинком дитини, суд зазначає наступне.

Оцінюючи надані докази, як на факт необхідності додаткових витрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивач не довела тяжкість захворювання.

Суд погоджується із доводами відповідача, що позивачем не надано доказів, що курорт у країні Туреччина був призначений лікарями, а також той факт, що готель є санітарно-лікувальним закладом та в цьому готелі дитина проходила будь-яке лікування.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на заняття дитини з розвитку здібностей з навичок програмування Stem-школа «Inventor» та розвитку здійбностей з навичок самооборони айкідо є безпідставними, оскільки відвідування спортивної секції, та інших секцій, не пов`язаних зі здоров`ям дитини, не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц.

Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, що свідчать про наявність у дитини особливих здібностей, які потребують додаткового розвитку.

У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року в справі №545/3115/19 міститься правовий висновок про те, що витрати на ремонт технічних пристроїв, на лікування, відвідування секцій і позашкільних закладів не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 в справі №6-1489цс17).

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

За змістом частини 3 статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрати у розмірі 674,05 грн. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу сторін, що виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. В іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеним за тим з батьків, хто самостійно прийняв таке рішення і не довів, що ці витрати викликані особливими обставинами та можуть бути відшкодовані згідно із законом іншим з батьків.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки позовні вимоги задоволено, позивач звільнена від сплати судового збору, тому, за правилами статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 97,80 грн., що є співмірним із задоволенням позовних вимог.

Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, що інтереси позивача у даній справі представляла адвокат Ременцова Аліса Василівна, що підтверджується ордером на надання правничої допомоги №1165664 від 04.01.2024 року. Відповідно до додатку №1 до Договору №02/01 від 02.01.2024 року, сторони домовились, що орієнтовна сума витрат на професійну правову допомогу складає 3 550,00 грн. та зазначено вид робіт, які здійснено адвокатом. Згідно акту приймання-передачі за договором правової допомоги №02/01 від 02.01.2024 року, загальний розмір правових послуг, наданих адвокатом довірителю складає 3 550,00 грн. та на підтвердження вказаного позивачем ОСОБА_1 здійснено переказ коштів за договором №02/01 від 02.01.2024 року на суму 3 550,00 грн.

Враховуючи що позовні вимоги у цивільній справі задоволені частково, а також той факт, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 114,64 грн витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 247, 263-265, 279 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово у сумі 674 (шістсот сімдесят чотири) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 97 (дев`яносто сім) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі частини 1 статті 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.03.2025 року.

Головуючий суддя: