Номер провадження: 22-ц/813/1327/25
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Піскун Олександр Володимирович

на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 22 березня 2024 року

за заявою представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 1 629 446,44 грн орендної плати та виселення з орендованого приміщення

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 796780,51 грн орендної плати та виселення з орендованого приміщення.

20.03.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в межах розміру позовних вимог в сумі 1629446,11 грн, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що позивач вважає, що діями відповідача, який не погашає заборгованість попри судову справу, завдаються збитки позивачу, а на відповідача у випадку задоволення позову у зв`язку з необхідністю сплати коштів покладатиметься значний майновий тягар, оскільки з огляду на предмет позову та обов`язок сплати значних коштів в разі задоволення позову таке відповідатиме як інтересам позивача, так і забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду відповідачем.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 22 березня 2024 року постановлено заяву представника позивача адвоката Корнілової Людмили Іванівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 1629446,44 грн орендної плати та виселення з орендованого приміщення задовольнити. Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала суду вмотивована тим, що враховуючи ціну позову, обраний представником позивача засіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, є співмірним заявленим вимогам та у разі задоволення позову, зможе забезпечити реальне виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Піскун О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що заява позивача про забезпечення позову недостатньо мотивована та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. У заяві не наведено та відповідно не надано жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій з метою уникнення або ухилення від обов`язку виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Також в заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду у разі задоволення позову (наявність відповідача у Єдиному реєстрі боржників, наявність судових рішень та як наслідок виконавчих проваджень щодо відповідача, оголошення відповідача банкрутом, тощо).

Апелянт наголошує, що позивач після виникнення конфлікту через пожежу, діючи не добросовісно, вводячи суд в оману, намагається всіма можливими засобами стягнути грошові кошти з відповідача, зокрема для відновлення приміщення після пожежі.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Корнілова Л.І. подала відзив, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову залишити без змін.

У відзиві звертається увага на те, що до заяви про забезпечення позову надані кілька інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що відповідачка за період з 29.02.2024 року по 19.03.2024 року позбавляється від свого майна дуже швидко, тобто кількість майна відповідача значно зменшується. Відповідач розпоряджається всім своїм майном у тому числі відчужує його на користь інших осіб, а це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Так, згідно довідок про доставку електронного документу, судова повістка повідомлення про судове засідання, призначене на 23.01.2025 року о 11:45, була доставлена до електронного кабінету представника ОСОБА_1 адвоката Піскуна О.В. 18.12.2024 року о 20:21 та до електронного кабінету представника ОСОБА_2 адвоката Корнілової Л.І. 18.12.2024 року о 20:21.

Відповідно до частини 5 ст. 130 ЦПК України, - вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

31.05.2023 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 796780,51 грн орендної плати та виселення з орендованого приміщення.

06.06.2023 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

20.06.2023 року до Приморського районного суду м. Одеси, від позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви до якої долучені докази сплати судового збору у сумі 9 041,40 грн.

28.06.2023 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

15.03.2024 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Предметом позову є стягнення грошових коштів за договором оренди приміщення від 03.05.2022 року у сумі 1 629 446,11 грн.

Відповідно відомостей з державного реєстру речових прав станом на 19.03.2024 року ОСОБА_1 на праві власності належить квартира загальною площею 64,4 кв.м за адресою АДРЕСА_3 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу місцевого суду лише в контексті правомірності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не даючи оцінки доводам відповідача щодо договору оренди.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду яким закінчується розгляд справи по суті, і їх значення полягає в тому, що вони захищають законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму № 9 Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму № 9 Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, предметом позову є стягнення грошових коштів боргу за договором оренди приміщення від 03.05.2022 року у сумі 1 629 446,11 грн.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, від 16.12.2019 у справі № 904/3459/19 та від 28.05.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20).

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення уразі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачеві в його правах, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є не достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_3 , є як найбільш ефективний вид забезпечення виконання можливого позитивного рішення суду відповідачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статі 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в заявлений спосіб.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, а тому не приймаються до уваги судової колегії.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Піскун Олександр Володимирович, залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 22 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова