ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/353/25
провадження № 2-о/753/152/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Лавринчук А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради, П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулась до суду з заявою до заінтересованих осіб про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

В судовому засідання заявниця ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що в 1993 року ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_4 та після смерті матері останнього вони прийняли рішення проживати спільно. Тому з 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проводили дозвілля, турбувались один за одним. Вони провели ремонтні роботи і проживали в квартирі, що належала матері ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 мав надлишкову вагу близько 156 кг та низку пов`язаних з цим хвороб. У вересні 2013 року після ампутації ноги ОСОБА_4 отримав інвалідність, а в 2015 році після повторного проходження МСЕК отримав інвалідність другої групи довічно. В 2015 році йому було встановлено протез і він почав ходити, але після падіння в 2018 році ОСОБА_4 вже був прикутий до ліжка. ОСОБА_2 постійно знаходилась поруч з ним, доглядала за ним, купувала всі необхідні речі, продукти харчування, медичні препарати, готувала їжу і годувала ОСОБА_4 . В 2014 році вони разом за їх спільні кошти придбали автомобіль, який був оформлений на ОСОБА_2 . Таким чином, вони спільно проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до смерті ОСОБА_4 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 поховала свого чоловіка, отримала з цього приводу всі необхідні документи, але звернувшись до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , власником якої був померлий ОСОБА_4 , як спадкоємиця 4 черги, вона отримала відмову з рекомендацією звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. За таких обставин просять встановити факт спільного проживання заявниці ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який потрібен ОСОБА_2 для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги заяви не визнала, пояснивши, що заявниця не надала належних та допустимих доказів свого проживання з померлим ОСОБА_4 , ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, тощо. Крім того, з тексту заяви та пояснень заявниці та її представника вбачається спір про право, тому дану заяву необхідно залишити без розгляду і роз`яснити заявниці, що вона має право подати позов до суду, в якому може міститись дана вимога окремого провадження.

Представник заінтересованої особи П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори в судові засідання не з`явився, про розгляд справи вказана юридична особа була повідомлена судом належним чином, але у направленому листі вих.№507/02-14 від 6.02.2025 року до суду керівник вказаного державного нотаріального органу просила розглянути справу у відсутність свого представника і винести рішення згідно діючого законодавства (а.с.139).

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги заяви не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ч.1, ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом п.5, ч.1, ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 та його матір ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 5.05.1998 року (а.с.31). Дана квартира є двокімнатною, ізольованою, загальною площею 47,4 м2, житловою площею 28,9 м2, розташованою на 3 поверсі 9-типоверхового будинку, і має дві житлові кімнати 11,5 м2 та 17,4 м2, про що свідчить копія технічного паспорту спірної квартири (а.с.27-30).

В даній квартирі був зареєстрований ОСОБА_4 з 8.12.1977 року і по 19.02.2024 року, про що вказано у його паспорті (а.с.16-18). Вказані обставин також містяться і в довідці №1387/26 від 13.08.2024 року відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с.50).

Згідно паспорта громадянина України НОМЕР_1 ОСОБА_2 була зареєстрована з 29.10.1981 року по 31.10.2018 року в АДРЕСА_3 , а з 31.10.2018 року по теперішній час - в АДРЕСА_4 (а.с.19-24).

Після огляду 17.12.2015 року комісією МСЕК ОСОБА_4 була встановлена 2 група інвалідності загального захворювання довічно (а.с.41-42; 47-48).

За змістом видаткової накладної №РН-0004551 від 21.11.2014 року одержувач ОСОБА_4 отримав від постачальника ПАТ „Завод „Артемзварювання" крісло-колісне (коляска) вартістю 6 301 грн., при цьому в графі „отримав" стоїть прізвище ОСОБА_4 та безпосередньо підпис (а.с.52). Аналогічні відомості містяться і в акті прийому-передачі технічних та інших засобів реабілітації (колясок інвалідних) від 21.11.2014 року (а.с.53).

Як вбачається з копії довіреності від 11.04.2014 року ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_1 , довіряє ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_3 , отримувати в органах соціального захисту засоби для його пересування (а.с.32). Тобто, в даній довіреності ОСОБА_4 вказує своє місце проживання: АДРЕСА_1 , а місце проживання заявниці ОСОБА_2 зазначає АДРЕСА_3 , інше, ніж своє.

За змістом копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , який був виданий 13.06.2014 року, місце проживання ОСОБА_2 вказано як АДРЕСА_3 (а.с.62).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер від хронічної ішемічної хвороби серця, його тіло було виявлено в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.33-38; 44).

Як стверджували в судовому засіданні заявниця ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , що в 1993 року ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_4 та після смерті матері останнього прийняли рішення проживати спільно. Тому з 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проводили дозвілля. Вони провели ремонтні роботи і проживали в квартирі, що належала матері ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 мав надлишкову вагу близько 156 кг та низку пов`язаних з цим хвороб. У вересні 2013 року після ампутації ноги ОСОБА_4 отримав інвалідність, а в 2015 році після повторного проходження МСЕК отримав інвалідність другої групи довічно. В 2015 році йому було встановлено протез і він почав ходити, але після падіння в 2018 році ОСОБА_4 вже був прикутий до ліжка. ОСОБА_2 постійно знаходилась поруч з ним, доглядала за ним, купувала всі необхідні речі, продукти харчування, медичні препарати, готувала їжу і годувала ОСОБА_4 . В 2014 році вони разом за їх спільні кошти придбали автомобіль, який був оформлений на ОСОБА_2 . Таким чином, вони спільно проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до смерті ОСОБА_4 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 поховала свого чоловіка, отримала з цього приводу всі необхідні документи, але звернувшись до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , власником якої був померлий ОСОБА_4 , як спадкоємиця 4 черги, вона отримала відмову з рекомендацією звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснила, що знають заявника і померлого тривалий час, після смерті матері ОСОБА_4 вони разом проживали в її квартирі, ОСОБА_2 турбувалась за станом здоров`я ОСОБА_4 , разом вони проводили вільний час, ОСОБА_4 називав заявницю дружиною, разом купували деякі товари.

Однак суд не може покласти в основу рішення показання вказаних свідків, оскільки в спірній квартирі вони перебували в період з 1.01.2004 року і по 16.02.2024 року епізодично і нетривалий час, не змогли пояснити формування спільного бюджету заявниці та померлого і джерела походження грошових коштів.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як передбачає ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у Постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

Наявний в матеріалах справи договір про надання туристичних послуг від 10.09.2007 року (а.с.60; 67) та путівка від 20.09.2007 року на відвідування Чехії та Польщі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 містить тільки підпис одного ОСОБА_4 і не є належним доказом отримання туристичних послуг саме ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Також надані фотографії не містять дати або періоду відображення певних обставин.

Таким чином, заявником та її представником не доведено суду в розумінні ст.76-80 ЦПК України факт спільного проживання, наявності єдиного сімейного бюджету і його спільного витрачання (користування), ведення спільного господарства однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період з січня 2004 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. За таких обставин вимога заявника про встановлення факту їх спільного проживання разом з померлим не підлягає задоволенню, а саме в період з 1.01.2004 року по 16.02.2024 року, тобто з дати набрання чинності Сімейного Кодекса України.

Керуючисьст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 223; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.41 Конституції України, ст.321; 1216; 1218; 1264 ЦК України, ст.3; 74 СК України, п.5, ч.1, ст.315 ЦПК України, Постанов Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до Київської міської ради, П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з 1.01.2004 року по 16.02.2024 року відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 17.03.2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя :