КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5533/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Національний будинок органної та камерної музики України» про стягнення коштів,-

установив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Державної організації «Національний будинок органної та камерної музики України» про стягнення коштів.

В обґрунтування вимог позову зазначав, що на початку квітня 2023 року до нього звернулась генеральна директорка Державної організації «Національний будинок органної та камерної музики України» Кононенко О.І. із замовленням терміново виконати ескізний проект «Концепція реконструкції будинку флігелю міжнародного центру культури і мистецтв по вул. Алеї Героїв небесної сотні, 1, в м. Києві під Національний будинок музики».

За домовленістю, вартість проектних робіт складала 70000 грн.

На прохання замовника він погодився на відстрочку оплати.

Між сторонами укладено усна угода на підставі довіри, оскільки він не вперше співпрацює з відповідачем.

Разом з тим, йому гроші так і не були сплачені, тому він і звернувся до суду з даним позовом.

Просив суд, стягнути з Державної організації «Національний будинок органної та камерної музики України» на свою користь кошти у розмірі 70000 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року у задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано та не досліджувалась низка доказів, щодо того, що сторони спільно дійшло згоди про усну форму договору, відповідач сам запропонував таку форму, а він, зважаючи на довірительні взаємовідносини, погодився на усну форму договору, а тому усний договір між сторонами є укладеним: сторони досягли і погодилися про всі істотні умови - ціну, склад проекту, строки виконання; проектні роботи фактично виконані і передані замовнику (відповідачу).

Суд першої інстанції не врахував надані ним докази: наявність проектної документації, електронна переписка між сторонами про предмет договору, вихідні дані та завдання для проектування, поточні погодження із замовником, виконання та передачу замовнику (відповідачу) виконаного проекту в електронному вигляді по електронній пошті, на електронному носію та у друкованому вигляді.

Просив суд, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На вказану апеляційну скаргу Державна організація «Національний будинок органної та камерної музики України» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що 24 травня 2023 року між ним, як замовником та ФОП ОСОБА_2 , по договору -підрядник, було укладено договір підряду на проведення проектних робіт №52 від 24 травня 2023 року.

Згідно з п. 1.1 вказаного Договору, підрядник зобов`язався розробити за завданням замовника та передати останньому наступну проектну документацію на проведення ремонту адмінбудівлі замовника.

Пунктом 1.2 Договору підряду на проведення проектних робіт встановлено, що строк розробки документації підрядником становить 30 календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору підряду на проведення проектних робіт завдання замовника на виконання робіт, щодо розробки документації за цим Договором готується підрядником на підставі вихідних даних, наданих замовником, і стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником.

29 червня 2023 року між ним, як замовником та ФОП ОСОБА_2 , по договору - підрядник, було підписано акт приймання-передачі проектних робіт до Договору №52 від 24 травня 2023 р., згідно з яким підрядник передав, а замовник прийняв розроблену проектну документацію.

Зокрема, передана проектна документація включає ескізний проект - проектна документація з поточного ремонту приміщень будівлі ДО «Національний будинок органної та камерної музики України» за адресою: вул. Велика Васильківська, 77 для реалізації проекту «Органна резиденція», головним архітектором якого визначено ОСОБА_4, архітектором - ОСОБА_1 , розробник - ОСОБА_3 (проектно-будівельна компанія «АЛЕКС-ХАУС»).

Отже, всі питання по укладеному договору підряду на проведення проектних робіт №52 від 24 травня 2023 року його сторонами вирішено.

Поряд з цим, інших вихідних даних, включаючи іншого завдання на проектування, щодо розробки ескізного проекту «Концепція реконструкції будинку флігелю Міжнародного центру культури і мистецтв по вул. Алеї Героїв небесної сотні, 1 в м. Києві під Національний будинок музики» позивачем ні йому, ні іншим фізичним або юридичним особам не надавались. Жодного акту приймання-передачі проектних робіт між ним та позивачем, щодо ескізного проекту не підписувалось, позивач такого акту не направляв, і відповідно, воно не підписувало.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з аналізу зібраних по справі доказів та дійшов до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки правочин між фізичною особою ( ОСОБА_1 ) та юридичною особою (Державна організація «Національний будинок органної та камерної музики України») повинен мати письму форму. Правочин, не залежно від своєї форми, є волевиявленням сторін, які в свою чергу несуть ризик настання для них негативних наслідків через недотримання норм закону, щодо його укладення.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 206 ЦК України закріплено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зокрема, ч. 1 ст. 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правочин між фізичною особою (позивач) та юридичною особою (відповідач) повинен мати письму форму.

Правочин, не залежно від своєї форми, є волевиявленням сторін, які в свою чергу несуть ризик настання для них негативних наслідків через недотримання норм закону, щодо його укладення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 887 ЦК України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 888 ЦК України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року№3038-VI (з наступними змінами та доповненнями), основними складовими вихідних даних є:містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року №687-XIV (з наступними змінами та доповненнями) завдання на проектування - документ, у якому містяться обґрунтовані в межах законодавства вимоги замовника будівництва до планувальних, архітектурних, інженерних технологічних рішень та властивостей об`єкта архітектури, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і який складається відповідно до містобудівних Умов і обмежень забудови земельної ділянки, технічних умов.

Враховуючи вищезазначене, договір підряду на проведення проектних та пошукових робіт є різновидом договору підряду, до якого застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено законом.

Договір підряду на проведення проектних та пошукових робіт є консенсуальним договором, укладається в письмовій формі і набуває чинності з моменту досягнення сторонами згоди, щодо всіх істотних умов.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2023 року між Державною організацією «Національний будинок органної та камерної музики України» (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (підрядник) було укладено договір підряду на проведення проектних робіт №52 від 24 травня 2023 року.

29 червня 2023 року між Державною організацією «Національний будинок органної та камерної музики України» (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (підрядник), було підписано акт приймання-передачі проектних робіт до Договору №52 від 24 травня 2023 р., згідно з яким підрядник передав, а замовник прийняв розроблену проектну документацію.

Зокрема, передана проектна документація включає ескізний проект - проектна документація з поточного ремонту приміщень будівлі ДО «Національний будинок органної та камерної музики України» за адресою: вул. Велика Васильківська, 77 для реалізації проекту «Органна резиденція», головним архітектором якого визначено ОСОБА_4, архітектором - ОСОБА_1 , розробник - ОСОБА_3 (проектно-будівельна компанія «АЛЕКС-ХАУС»).

Отже, всі питання по укладеному договору підряду на проведення проектних робіт №52 від 24 травня 2023 року його сторонами вирішено.

Будь-яких даних, включаючи іншого завдання на проектування, щодо розробки ескізного проекту «Концепція реконструкції будинку флігелю Міжнародного центру культури і мистецтв по вул. Алеї Героїв небесної сотні, 1 в м. Києві під Національний будинок музики» матеріали справи не містять.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що між сторонами було укладено усний договір про виконання ескізного проекту «Концепція реконструкції будинку флігелю міжнародного центру культури і мистецтв по вул. Алеї Героїв небесної сотні, 1, в м. Києві під Національний будинок музики» матеріали справи не містять. Такий договір, в світлі наведених правових норм, повинен був мати письмову форму.

Правочин - це волевиявленням сторін, які в свою чергу несуть ризик настання для них негативних наслідків через недотримання норм закону, щодо його укладення.

Колегія суддів оцінує критично доводи апеляційної скарги, та вважає безпідставними твердження позивача, що ескізний проект було погоджено з відповідачем, оскільки надана до позовної заяви копія ескізного проекту не містить жодних відміток як про його розробника (автора), так і про його погодження відповідачем, чи будь-якою іншою особою.

Жодного підписаного акту приймання-передачі проектних робіт між позивачем та відповідачем, щодо ескізного проекту, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, будь-яких належних та достовірних доказів, які би вказували на наявність як договірних відносин між сторонами, так і зобов`язання відповідача, щодо сплати грошових коштів позивачу, матеріали справи не містять.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 березня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба