Провадження № 22-ц/4808/404/25
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Томин О. О.,

Максюти І. О.,

секретар Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2025 року у складі судді Олійника М. Ю., постановлену у м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірною відмови у відновленні припиненого електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача АТ «Прикарпаттяобленерго» відновити постачання електроенергії ОСОБА_1 через прилад обліку електроенергії трифазний електронний «МЕРИДІАН ЛТЕ-1.03» №0438385, встановленого у 2005 році за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви позивачі вказували, що відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

У апеляційній скарзі на зазначену ухвалу суду позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції конституційних прав людини, а також на невірне встановлення обставин справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просять ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Скаржники вважають, що суддя Тисменицького районного суду Олійник М. Ю. не мав права розглядати заяву про забезпечення позову, оскільки підсудність даної справи належить до Івано-Франківського міського суду.

На думку скаржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , незаконність оскарженої ухвали проявляється у грубому порушені п. 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312, згідно якого на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Вказують, що відкриття провадження у справі після факту відключення споживачів є підставою для відновлення електропостачання.

Позивачі вважають помилковим висновок суду про те, що додержання п. 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії повинна здійснювати Національна комісія.

Також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати АТ «Прикарпаттяобленерго» відновити постачання електроенергії ОСОБА_1 через прилад обліку електроенергії трифазний електронний «МЕРИДІАН ЛТЕ-1.03» №0438385, встановлений 2005 року за адресою АДРЕСА_1 .

У надісланому на адресу суду відзиві представник АТ «Прикарпаттяобленерго» доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечує, ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу залишити без змін. Представник відповідача погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача відновити електропостачання фактично вирішуватиме позовну вимогу поза межами судового засідання без встановлення обставин, а також надасть перевагу позиції позивача ще до моменту вирішення справи по суті. Додатково вказує, що дії АТ «Прикарпаттяобленерго» щодо припинення електроживлення скаржникам були предметом судового розгляду, зокрема Тисменицьким районним судом 11 травня 2012 року прийнято рішення, яким визнано правомірними дії щодо припинення електропостачання до будинку ОСОБА_1 .

Також представник відповідача зазначає попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, яківідповідач очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, який становить 15 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які просили скаргу задовольнити, пояснення представника АТ «Прикарпаттяобленерго» Дмитрука О. І., який просив залишити ухвалу без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зобов`язання АТ «Прикарпаттяобленерго» відновити постачання електроенергії ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що забезпечення позову зазначеним способом фактично вирішуватиме позовну вимогу поза межами судового засідання без встановлення обставин, а також надасть перевагу позиції позивачів ще до моменту вирішення справи по суті. Також суд зазначив, що позивачами не надано доказів та не зазначено підстав, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

У ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою, правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому, такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Водночас, колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вересні 2024 року було пред`явлено позов до АТ «Прикарпаттяобленерго» у якому позивачі просили визнати неправомірною відмову у відновленні припиненого електропостачання та зобов`язати АТ «Прикарпаттяобленерго» відновити електропостачання ОСОБА_1 через прилад обліку електроенергії трифазний електронний «МЕРИДІАН ЛТЕ-1.03» №0438385, встановлений 2005 року за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10-20).

Аналогічні вимоги були заявлені позивачами як спосіб забезпечення позову (а.с. 1-2).

З огляду на вищезазначене, обраний позивачами спосіб забезпечення позову є тотожним заявленим позовним вимогам, а спір у справі при цьому ще не вирішений по суті.

Таким чином, встановивши, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що забезпечення позову у обраному позивачами способі шляхом зобов`язання відповідача відновити електропостачання фактично вирішуватиме позовну вимогу поза межами судового засідання без встановлення обставин, а також надасть перевагу позиції позивача ще до моменту вирішення справи по суті.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржників про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності, оскільки як вбачається з матеріалів справи дане питання підсудності було вирішено ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2024 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року, якими було визначено підсудність даної справи Тисменицькому районному суду Івано-Франківської області (а.с. 38-46).

Не підлягає задоволенню й клопотання скаржників про постановлення окремої ухвали щодо АТ «Прикарпаттяобленерго», якою зобов`язати останнього відновити постачання електроенергії ОСОБА_1 через прилад обліку електроенергії трифазний електронний «МЕРИДІАН ЛТЕ-1.03» № 0438385, встановлений 2005 року за адресою АДРЕСА_1 , оскільки підстав для постановлення окремої ухвали у відповідності до ст. 262 ЦПК України апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про відмову у забезпеченні позову не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 березня 2025 року.

Судді В. М. Барков

О. О. Томин

І. О. Максюта