Провадження № 2/686/293/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій В.В.

за участю представника відповідача Міністерства юстиції України - Дмитришиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі представника Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Хмельницька обласна прокуратура про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Держави України в особі представника Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Хмельницька обласна прокуратура про визнання дій прокурора протиправними та зобов`язання до вчинення дій, відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 млн.грн, посилаючись на те, що будучи директором та фінансовим директором ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля», ПП «Постач Сервіс», ТОВ «ПММ» слідчим з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області Войцих О.В. 29.01.2010 року порушено кримінальну справу за фактом незаконного заволодіння службовими особами ВАТ «Завод Пульсар» , ПМП «Юнар» та ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» чужим майном та легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом. 10.02.2010 року у позивача, як директора були проведені обшука, вилучені оригінали бухгалтерських, юридичних та банківських документів, компютерна техніка, арештовані банківські рахунки. З 04 по 09.11.2010 року на підставі постанови слідчого на підприємствах були проведені податкові перевірки, за результатами яких були виявлені порушення податкового законодавства.

18.11.2010 року відносно позивача, як директора «Юнар» та ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» порушено кримінальну справу за ч.2. ст.212 та ч.2 ст.366 КК України.

Постановами слідчого 22 та 23 листопада 2010 року на майно позивача накладено арешт.

11.03.2011 року позивачу оголошено постан ову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191,ч.2 ст.209, ч.3 ст.358 КК України.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 12.03.2011 року відносно позивача обрано запобіжний захід та постановою слідчого відсторонено від посад на вище зазначених підприємствах.

28.03.2011 року відносно позивача порушено кримінальну справу за ч.2 ст.366 КК України.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05.11.2013 року позивача за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.366 КК України виправдано та засуджено за ч.1 ст.366 КК України із звільненням на підставі ч.5 ст.74 КК України від покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, апеляційну скаргу на цей вирок в частині засудження за ч.1 ст.366 КК України було частково задоволено, вирок у частині засудження за ч.1 ст.366 КК України скасовано з направленням справи у цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування, запобіжний захід залишено без змін.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2011року, справа № 2-а-9045/10/2270/3, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ДПІ у м. Хмельницькому №/0/8262 та №№/0/8263 від 18.10.2010 року. Апеляційна скарга ДПІ у м. Хмельницькомузалишилась без задоволення ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області Балюка В.О. від 29 грудня 2015року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень. Передбачених ч.2 ст.212, ч.2 ст.366 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, скасовано запобіжний захід.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду 24 червня 2024 року відкрито провадження по справі та справу призначено у підготовче засідання в загальному проваджені.

16.07.2024 року відповідачем Міністерством юстиції України подано відзив на позов у якому заперечуються позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.10.2024 року залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання дій прокурора протправними та зобов`язання його до вчинення дій.

07.11.2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

24.02.2025 року ухвалено рішення по справі.

У судове засідання позивач не з`явився проте, направив до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі.

Представник відповідача у судове засідання з`явилася, заперечила проти позовних вимог посилаючись на аргументи викладені у відзиві.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження тому не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що вироком Хмельницького міськрайоного суду від 05 листопада 2013 року, залишеним у цій частині без зміни ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, позивача за обвинуваченням у вчинені злочинів передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.366 КК України виправдано за відсутністю складу цих злочинів та засуджено за ч.1 ст.366 КК України із звільненням, на підставі ч.5 ст.74 КК України від покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, апеляційну скаргу на цей вирок в частині засудження за ч.1 ст.366 КК України було частково задоволено, вирок у частині засудження за ч.1 ст.366 КК України скасовано з направленням справи у цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування, запобіжний захід залишено без змін.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2011року, справа № 2-а-9045/10/2270/3, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ДПІ у м. Хмельницькому №/0/8262 та №№/0/8263 від 18.10.2010 року. Апеляційна скарга ДПІ у м. Хмельницькомузалишилась без задоволення ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області Балюка В.О. від 29 грудня 2015року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень. Передбачених ч.2 ст.212, ч.2 ст.366 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, скасовано запобіжний захід.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18.05.2017 року та апеляційного суду від 27.07.2017 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 за участю третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, стягнуто з рахунку державного бюджету України 300 тис. грн. моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. (ст.55 Конституції України).

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про вілшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Збитками (майновою шкодою) є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повно обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі(ст.22 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

За висновком Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана в тому числі внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до ст..4. Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснюється за рахунок державного бюджету.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ст..81 ЦПК України). У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Позивачем на думку суду, не доведено необхідністі стягувати завдану моральну шкоду за тих обставин, які частково були викладені у рішенні суду щодо стягнення зазначеної шкоди від 18.05.2017 року по справі 686/2708/17, що набрало законної сили 27.07.2017 року.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги вище зазначене суд вважає, що позов є необґрунтованим тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі представника Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Хмельницька обласна прокуратура про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 05 березня 2025 року.

Суддя С. Стефанишин