КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/1203/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4519/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Г., у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Мужик Н.Т. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором 630988111 у розмірі 197 615,37 грн. та сплачений судовий збір(а.с. 1-2).

В обґрунтування позову вказував, що 12.01.2023 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630988111. Відповідно до умов кредитного договору АТ «Альфа-Банк» зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Вказував, що АТ «Альфа-Банк» належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте, позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 197 615,37 грн.

Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, досудову вимогу банку щодо виконання договірних зобов`язань залишив без реагування (а.с. 1-2).

30 липня 2024 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Кулініченка Г.В. надійшли пояснення, в яких останній просив відмовити у задоволені позову, оскільки в матеріалах справи відсутня угода від 12.01.2023 року на обслуговування кредитної карти, а тому вимоги позивача безпідставні. Вказував, що між сторонами 02 серпня 2018 року було укладено договір оферти на три роки, умови якого відповідач виконував своєчасно, будь-яких зауважень до нього не надходило. Також, матеріали справи не містять підтверджень того, з яким саме Витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами у даній справі, після підписання паспорту споживчого кредиту (а.с. 68-74, 75-83).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року позовну заяву АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 630988111 у розмірі 197 615 грн. 37 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. (а.с. 102-107).

Не погодившись з рішенням районного суду, 20 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кулініченко Г.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з позивача судовий збір (а.с. 110-119).

На обґрунтування скарги зазначав, що позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами вказував, що 12 січня 2023 року між сторонами була укладена угода на обслуговування кредитної картки, але в матеріалах справи відсутня дана угода, відтак, позивач звернувся з вимогами до договору якого не існувало між сторонами, що свідчить про безпідставність вимог. Суд за своєю ініціативою, без отримання пояснень від сторін в рішенні вказав інший договір, який був укладений між сторонами, тим самим суд самостійно вийшов за межі позову, що є процесуальним порушенням.

Вказував, що 02 серпня 2018 року між сторонами було укладено договір оферти на три роки, який відповідач виконував своєчасно, будь-яких зауважень від відповідача до нього не надходило, що судом спростовано не було.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та штрафи припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Суд, ухвалюючи рішення, вказав, що відповідач отримавши досудову вимогу не вчиняв дій для сплати заборгованості позивачу. Даний висновок ґрунтується на особистих міркуваннях суду, без належного підтвердження, так як в матеріалах справи не міститься підтвердження отримання відповідачем даної вимоги. Відповідач виїхав за межі України у грудні 2023 року, а повернувся в березні 2024 року, що суд до уваги не прийняв.

Також, судом було залишено поза увагою, що відповідач неодноразово спілкувався з позивачем щодо врегулювання спору в позасудовому порядку. Останній спочатку погоджувався, а коли відповідач пропонував укласти угоду письмово - відмовився.

Право на нарахування заборгованості позивач обґрунтовує офертою, яку підписав відповідач 02.08.2018 року, акцептом, яку відповідач підписував і паспортом споживчого кредиту. Позивачем надано письмові докази, які є суперечливими між собою і свідчать про неналежність суми, яку просить стягнути з відповідача, що судом в рішенні спростовано не було.

При цьому, судом залишено поза увагою, що матеріали справи не містять доказів, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у позивача, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо плати неустойки, та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни і умови та правила споживчого кредитування.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, який є тією інформацією, що надається споживачу до укладення споживчого договору про споживчий кредит. Отже, зважаючи на наявність підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту, позивач та відповідач мали намір укласти договір споживчого кредитування. Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту, а додана позивачем до позову Анкета-Заява, підписана відповідачем, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток та Умов та правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Звертав увагу, що в паспорті споживчого кредиту зазначено, що загальна вартість кредиту для споживача є орієнтовною.

Позивач приховав від суду, а останній залишив це поза увагою, що позивач будучи російським банком на початку війни призупинив будь-які розрахунки з громадянами України, в тому числі і відповідачем, який більше пів року не мав можливості користуватись кредитною карткою. Відповідач з початку війни не отримував нічого з рахунку позивача, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Не отримуючи будь-яких коштів від позивача відповідач не бажав сплачувати відсотки банку країни-агресора, так як кошти за отримані відсотки йшли на фінансування армії агресора. Розрахунок позивача не містить даних про заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, а загальному визначена сума, що є неналежним доказом, яким суд обґрунтував своє рішення.

Також, посилався на те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані виключно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки встановлені судом не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права (а.с. 110-119).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кулініченко Г.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач АТ «Сенс Банк» про розгляд справи апеляційним судом 13 березня 2025 року був сповіщений 21 лютого 2025 року, про що є відмітка працівників пошти про вручення повідомлення суду уповноваженій особі. Факт належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 підтвердив його представник - адвокат Кулініченко Г.В., про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 141-147).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 02.08.2018 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 4).

Відповідно до розділу І оферти: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Максимум»; мета кредиту - для особистих потреб;

В розділі ІІ міститься пропозиція відкрити поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, прохання повідомити реквізити рахунку та випустити міжнародну платіжну картку MC DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту випуску.

Розділом ІІІ визначено умови надання кредитної лінії, а саме: ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн.; процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою - 39,99 % річних; тип процентної ставки - фіксована.

Розділом ІV передбачено умови сплати платежів, визначених угодою: обов`язків мінімальний платіж встановити в розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Підписанням оферти ОСОБА_1 підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ (розділ VІ) (а.с. 4).

Того ж дня, ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 6).

З паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами узгоджено максимальну суму кредиту - 200 000 грн., строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, процентна ставка встановлена в розмірі 39,59 % (а.с. 6).

ПАТ «Альфа-Банк» прийняло вищевказану пропозицію ОСОБА_1 шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах, запропонованих в оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк»(а.с. 4, зворот).

Відтак, між сторонами було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Крім того, сторонами було підписано акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до п. 2.1. якого підписанням цього акцепту ОСОБА_1 підтверджує акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та ПАТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua (а.с. 5, зворот).

До позовної заяви також надано акцепт на укладення договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток від 02.08.2018; договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № 248.630988111.111 від 02.08.2018 року; Угоду на використання власноручного підпису клієнта; копії паспорту ОСОБА_1 (а.с. 6-8).

У виписці по особовим рахункам за період з 02.08.2018 по 17.07.2023 року відображається перелік операцій та зазначено відомості щодо надання кредитного ліміту на кредитну картку, користування кредитним лімітом, погашення за користування кредитним лімітом (а.с. 11-34).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 630988111 від 02.08.2018 року вбачається, що станом на 17.07.2023 року загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 197 615,37 грн. (а.с. 9-10).

12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» з офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200000 гривень, за фіксованою процентною ставкою 39,99 % річних, із обов`язковим платежем в розмірі 5 % від суми загальної заборгованості, але не менше 50 гривень (а.с. 4).

Того ж дня банк акцептував пропозицію на наведених у оферті умовах (а.с. 4, зворот).

Судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що вбачається із виписки по рахунку за кредитною карткою.

Відтак, вказані обставини підтверджують факт укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Помилкове зазначення позивачем в позовній заяві дати укладання кредитного договору 12.01.2023, замість вірного 02.08.2018, не спростовує факту укладення 02.08.2018 року між позивачем та відповідачем угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом акцепту банком оферти ОСОБА_1 на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

При цьому, з виписки по рахунку з кредитною карткою за період з 02.08.2018 року по 17.07.2023 року вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом. Поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становила 197 615,37 грн.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором 630988111 у розмірі 197 615,37 грн. та сплачений судовий збір.

При цьому, у виписці по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 02.08.2018 по 17.07.2023 року зазначено номер кредитного договору 630988111.

Відтак, позивач правомірно звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором 630988111.

Посилання відповідача на те, що у позивача не виникло права на нарахування заборгованості, оскільки Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідачем не підписано, колегія суддів відхиляє.

Сам по собі факт направлення відповідачем оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та акцептування банком такої пропозиції свідчить про укладення між сторонами угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 користувався встановленим кредитним лімітом та не заперечував факт отримання ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів отриманих за кредитним договором.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу , що з наведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається нарахування та списання банком сум за комісію розрахунково-касового обслуговування (а.с. 9-10).

За положеннями статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначається, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, крім суми кредитних коштів та процентів, ще: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися.

Отже, хоча нарахування комісії може бути передбачено при укладенні споживчого кредиту, однак сам договір, укладений між позичальником і банком, таких умов не містить, а тому нарахована сума комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.

При цьому, Банк стягнув з позичальника за комісією РКО 8019,87 грн.

Тому, враховуючи безпідставність нарахування та списання грошових коштів за комісію розрахунково-касового обслуговування, загальна сума заборгованості підлягає зменшенню (197 615,37 грн. - 8 019,87 грн. = 189 595,50 грн.).

Що стосується овердрафту, то слід зазначити, що сторонами в Оферті та Акцепті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії В розділі IV погоджено договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору, щомісячно в останній день розрахункового періоду (а.с. 4).

В апеляційній скарзі відповідач посилався на положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вказаним вище пунктом звільнено позичальника у період дії в Україні воєнного стану (та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування) від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не нараховувалась неустойка за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання.

Також, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим нарахування позивачем відсотків за користування відповідачем кредитними коштами, оскільки розділом ІІІ Оферти та Акцепту визначено умови надання кредитної лінії, зокрема, процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою - 39,99 % річних; тип процентної ставки - фіксована.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Щодо судового збору.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом позовну заяву задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 905,06 грн. (95,94 % задоволених позовних вимог).

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (4,06 %) у розмірі 184,40 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () заборгованість за кредитним договором № 630988111 від 02.08.2018 року у розмірі 189 595 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () судовий збір за розгляд справи районним судом в розмірі 2 905,06 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 184,40 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 березня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова