Провадження № 2/761/2589/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

секретаря судового засідання - Бордусенка Б. С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Делявської Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА), третя особа - заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА), третя особа - заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

У своїй позовній заяві просив суд:

1) Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію поширену відносно нього 06.11.2023 Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на офіційному сайті АРМА, а також в інтернет-месенджерах: на офіційному Telegram-акаунті APMA, Facebook, Twitter, WhatsApp в розділі «Новини»:

«Агентство з розшуку та менеджменту активів звільнило начальника Центрального міжрегіонального територіального управління (ЦМТУ АРМА) ОСОБА_4 від займаної посади.

Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_1 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.

АРМА також звернулось до ДБР, НАБУ і НПУ із заявами про виявлення ознак можливих вчинень службовцем низки кримінальних правопорушень та повідомило НАЗК про можливе вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Агентство наголошує на прагненні ліквідувати будь-які прояви корупції як у центральному апараті державного органу, так і в його територіальних управліннях, й усіляко співпрацюватиме із правоохоронними органами.

Успішній боротьбі з корупцією, зокрема, сприятиме Антикорупційна рада АРМА, яка створена 19 вересня та провела своє перше засідання 27 жовтня.

Орган і надалі керуватиметься у своїй діяльності принципами прозорості, підзвітності та нетерпимості до корупційних проявів»;

2) зобов?язати Національне агентство спростувати зазначену у п.1 прохальної частини позовної заяви недостовірну інформацію шляхом повідомлення вступної та резолютивної частини рішення суду у спосіб, яким вказана недостовірна інформація була оприлюднена; вилучити зазначену у п.1 прохальної частини позовної заяви недостовірну інформацію з офіційного сайту АРМА, на офіційному Telegram-акаунті APMA, Facebook, Twitter, WhatsApp;

3) стягнути з АРМА на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Свій позов обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація» оприлюднена інформація про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Центрального міжрегіонального територіального управління АРМА:

«Агентство з розшуку та менеджменту активів звільнило начальника Центрального міжрегіонального територіального управління (ЦМТУ АРМА) ОСОБА_4 від займаної посади.

Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_1 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.

АРМА також звернулось до ДБР, НАБУ і НПУ із заявами про виявлення ознак можливих вчинень службовцем низки кримінальних правопорушень та повідомило НАЗК про можливе вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення або правопорушення, пов?язаного з корупцією.

Агентство наголошує на прагненні ліквідувати будь-які прояви корупції як у центральному апараті державного органу, так і в його територіальних управліннях, й усіляко співпрацюватиме із правоохоронними органами.

Успішній боротьбі з корупцією, зокрема, сприятиме Антикорупційна рада АРМА, яка створена 19 вересня та провела своє перше засідання 27 жовтня.

Орган і надалі керуватиметься у своїй діяльності принципами прозорості, підзвітності та нетерпимості до корупційних проявів».

Вищенаведена інформація продубльована на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_8 та в соціальних мережах Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_11), Youtube ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7).

Позивач вважає, що поширена АРМА в мережі Internet Публікація містить інформацію відносно нього, яка поширена способом категоричного висловлювання, у формі існування нічим не підтверджених конкретних обставин (фактів), є негативною та недостовірною. Поширення недостовірної інформації, безпідставне звинувачення Позивача в посадових злочинах та корупції порушує його особисті немайнові права, принижує його честь та гідність, ділову репутацію. Через поширення недостовірної інформації щодо нього він не може влаштуватись на гідну роботу, погіршились умови його життя, а пережитий Позивачем та членами його сім?ї сором негативно позначився на психоемоційному стані родини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

22 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вбачається, що представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Додатково зауважує, що інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честі, гідність та ділову репутацію щодо звернення відповідача до ДБР, НАБУ і НПУ із заявами про виявлення ознак можливих вчинень службовцем низки кримінальних правопорушень та повідомлення НАЗК про можливе вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов?язаного з корупцією, не є поширенням недостовірної інформації щодо нього у розумінні статті 277 ЦК України, оскільки ці дії вчинені не з метою поширення негативної інформації про позивача, а з метою перевірки цієї інформації уповноваженими на це законом посадовими особами в установленому законом порядку.

Також 22 жовтня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, які за своїм змістом дублюють твердження та позиці., викладені у відзиві.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті.

Позивач зі своїм представником у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просили задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечував у повному обсязі

Третя особа у судове засідання свого представника не направили, були повідомлені судом належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Під час розгляду справи судом було встановлено наступне.

06 листопада 2023 року на веб-сайті Національного агентства у розділі «Новини» оприлюднена інформація такого змісту:

«Агентство звільнило начальника ЦМТУ АРМА ОСОБА_1

Агентство з розшуку та менеджменту активів звільнило начальника Центрального міжрегіонального територіального управління (ЦМТУ АРМА) ОСОБА_4 від займаної посади.

Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_1 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦИТУ АРМА.

АРМА також звернулось до ДБР, НАБУ і НПУ із заявами про виявлення ознак можливих вчинень службовцем низки кримінальних правопорушень та повідомило НАЗК про можливе вчинення ОСОБА_7 корупційного правопорушення або правопорушення, пов?язаного з корупцією.

Агентство наголошує на прагненні ліквідувати будь-які прояви корупції як у центральному апараті державного органу, так і в його територіальних управліннях, й усіляко співпрацюватиме із правоохоронними органами.

Успішній боротьбі з корупцією, зокрема, сприятиме Антикорупційна рада АРМА, яка створена 19 вересня та провела своє перше засідання 27 жовтня.

Орган і надалі керуватиметься у своїй діяльності принципами прозорості, підзвітності та нетерпимості до корупційних проявів.» (далі - Публікація).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, зокрема, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» працівниками Національного агентства є державні службовці та особи, які працюють за трудовим договором у Національному агентстві.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження. безпосередньо пов?язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Наказом Національного агентства від 22.03.2023 № 61/9-03-ос «Про призначення ОСОБА_1 » відповідно до статей 20,39,41 Закону України «Про державну службу», підпункту 12 пункту 11 Положення про Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 N? 613, постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» призначено ОСОБА_1 з 22 березня 2023 року на рівнозначну посаду начальника управління Центрального міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за його згодою, з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей, з посадовим окладом згідно штатного розпису, в порядку переведення з центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Присвоєно ОСОБА_1 4 (четвертий) ранг державного службовця з 22 березня 2023 року.

Відповідно до Положення про міжрегіональні територіальні управління АРМА, затвердженого наказом АРМА від 15.02.2019 № 3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2019 за № 248/33219 (далів - Положення № 38) начальник територіального управління АРМА здійснює керівництво територіальним управлінням АРМА, забезпечує організацію та результативність його діяльності, а також виконання покладених на територіальне управління АРМА завдань; організовує та забезпечує виконання територіальним управлінням АРМА Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, інших актів законодавства, доручень Прем?єр-міністра України, наказів АРМА, доручень Голови АРМА або його заступників.

Начальник територіального управління АРМА підзвітний та підконтрольний Голові АРМА

Під час здійснення контролю за виконанням доручень Голови АРМА керівником Центрального міжрегіонального територіального управління АРМА (далі Центральне МТУ АРМА) ОСОБА_1 було встановлено факти, які можуть свідчити про вчинення останнім корупційних тa інших кримінальних правопорушень.

Було встановлено, що дорученням Голови АРМА Олени Думи від 28.09.2023 № 539/6-23 (далі - доручення № 539/6-23) було доручено керівникам територіальних управлінь АРМА, в тому числі начальнику Центрального МТУ АРМА ОСОБА_1, надати Управлінню менеджменту активів центрального апарату АРМА належним чином засвідчені копії документів, які зазначені в Ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 22.08.2023 у справі № 991/7236/23.

На виконання доручення № 539/6-23, згідно з листом Центрального МТУ АРМА, за підписом начальника цього управління ОСОБА_1, від 02.10.2023 № 1012/1-48-23/5, АРМА було повідомлено, що: «За результатами аналізу інформації, яка міститься в Ухвалі встановлено, що товарно-матеріальні цінності, відносно яких запитується інформація (копії документів), знаходилися на залізничній станції «Жмеринка» (Вінницька обл.), що є поза межами територіальної підвідомчості Центрального МТУ АРМА».

Однак, було встановлено, Центральне МТУ АРМА володіло інформацією, яка повинна була бути надана, але не була надана на виконання доручення № 539/6-23, оскільки ще листом від 21.10.2022 № 548/1-48-22/4 Центральне МТУ АРМА повідомило АРМА, що на виконання доручення т.в.о. Голови АРМА ОСОБА_9 від 12.10.2022 № 387/6-22 здійснило необхідні заходи з додаткового огляду майна, переданого в управління АРМА, за результатами яких складено відповідні акти.

Крім того, було встановлено, що дорученням в.о. Голови АРМА ОСОБА_3 від 02.11.2023 № 601/1-23 було доручено керівникам міжрегіональних територіальних управлінь АРМА, в тому числі начальнику Центрального МТУ АРМА ОСОБА_1 взяти участь у нараді у форматі ZOOM-конференції з керівниками міжрегіональних територіальних управлінь АРМА 03.11.2023 о 15:00, та бути готовим доповісти про виконання доручення від 31.10.2023 № 10339/1-48-23/6.

У подальшому, на виконання доручення № 601/1-23, згідно з листом Центрального МТУ АРМА від 02.11.2023 № 1140/1-48-23/5 із накладеним кваліфікованим електронним підписом « ОСОБА_1 » АРМА було повідомлено про те, що 03.11.2023 з 14:30 начальника Центрального МТУ АРМА залучено до участі у слідчих діях в рамках кримінального провадження № 0002031, у зв?язку з чим він не зможе бути присутнім на запланованій ZOOM-конференції.

Проте, листом начальника сектору дізнання відділення поліції № 4 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві капітана поліції ОСОБА_10 від 03.11.2023 № 24314/125/56-2023 АРМА було поінформовано про те, що керівник Центрального МТУ АРМА ОСОБА_1 03.11.2023 для проведення слідчих (процесуальних) дій в рамках кримінального провадження N? 0002031 від 06.10.2023 працівниками відділу дізнання та іншими працівниками Шевченківського УП ГУНП у місті Києві не викликався. На названу дату жодних слідчих (процесуальних) дій із потерпілим ОСОБА_8 не заплановано.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 №158 Су редакції наказу від 28.04.2021 №72-21), зареєстрованим в Мін?юсті 31.08.2016 за № 1203/29333, зокрема, державні службовці зобов?язані при роботі з інформацією оцінювати її критично, аналізувати джерела інформації, використовувати ті із них, які є офіційними, приймати рішення на основі достовірної та перевіреної інформації, поширювати лише ту інформацію, що відповідає дійсності. Державним службовцям, зокрема, забороняється приховувати чи обмежувати інформацію, яка має бути доведена до відома інших осіб.

Керуючись статтею 68 Конституції України, частиною четвертою статті 63 Закону України «Про державну службу», матеріали, що містять відомості щодо можливого вчинення державним службовцем ОСОБА_1 кримінального правопорушення. листами АРМА: від 06.11.2023 № 10491/1-19-23/7 направлено до Національного антикорупційного бюро України, від 06.11.2023 № 10489/1-20-23/7 та № 10502/1-20-23/7 направлено до Державного бюро розслідувань, від 06.11.2023 № 10506/1-31-23/14 до Національного агентства з питань запобігання корупції. № 10504/1-26-23/7 до Національної поліції України, від 09.11.2023 № 10546/4-26-23/7 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції.

Слідчий відділ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві листом від 17.07.2024 № повідомив Національне агентство, що у його провадженні перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 03.01.2024, в якому досудовим розслідуванням встановлюються обставини, викладені у зверненні в.о. Голови АРМА АРМА ОСОБА_3 шодо можливих неправомірних дій начальника Центрального МТУ ОСОБА_1 .

Крім того, начальником Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель центрального апарату АРМА ОСОБА_11 від 06.11.2023 за № 481/11-23 на в.о. Голови Національного агентства ОСОБА_3 подана Доповідна записка з додатками на 70 аркушах щодо використання ОСОБА_1 бланків міжрегіонального територіального управління в написанні листів, що надіслані до АРМА дорученнями Прем?єр-міністра України ОСОБА_12 від 02.11.2023 №34381/2/1-23 (реєстр. №375/9-23 від 02.11.2023), Міністра Кабінету Міністрів України ОСОБА_13 від 27.10.2023 № 33872/1/1-23 (реєстр. №367/9-23 від 02.11.2023), від 03.11.2023 № 34757/1/1-23 (реєстр. №376/9-23 від 03.11.2023).

06 листопада 2023 року наказом Національного агентства від 06.11.2023 № 542/9-03-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 7 частини першої статті 84 та статті 89 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 , начальника управління Центрального міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами; одержаними від корупційних та інших злочинів звільнено з займаної посади.

Підстава: доповідна записка начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель Вікторії Барси від 06.11.2023 № 481/11-23.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до пункту 15 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, «при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв?язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила».

Наявність юридичного складу правопорушення щодо поширення недостовірної інформації відносно Позивача підтверджується наступним.

06 листопада 2023 року на веб-сайті Національного агентства у розділі «Новини» оприлюднена інформація такого змісту:

«Агентство звільнило начальника ЦМТУ АРМА ОСОБА_1

Агентство з розшуку та менеджменту активів звільнило начальника Центрального міжрегіонального територіального управління (ЦМТУ АРМА) ОСОБА_4 від займаної посади.

Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_1 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦИТУ АРМА.

АРМА також звернулось до ДБР, НАБУ і НПУ із заявами про виявлення ознак можливих вчинень службовцем низки кримінальних правопорушень та повідомило НАЗК про можливе вчинення ОСОБА_7 корупційного правопорушення або правопорушення, пов?язаного з корупцією.

Агентство наголошує на прагненні ліквідувати будь-які прояви корупції як у центральному апараті державного органу, так і в його територіальних управліннях, й усіляко співпрацюватиме із правоохоронними органами.

Успішній боротьбі з корупцією, зокрема, сприятиме Антикорупційна рада АРМА, яка створена 19 вересня та провела своє перше засідання 27 жовтня.

Орган і надалі керуватиметься у своїй діяльності принципами прозорості, підзвітності та нетерпимості до корупційних проявів.»

Вищенаведена інформація продубльована на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_8 та в соціальних мережах Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_11), Youtube (https://www.youtube.com/@armagovua), Twitter (ІНФОРМАЦІЯ_9) T Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_7).

Так, поширення Відповідачем інформації мало місце шляхом оприлюднення вказаних публікацій.

Знаходження публікацій у вільному доступі в мережі Інтернет та доступні для перегляду необмеженому колу осіб охоплюється дефініцією «поширення».

Зміст досліджуваної інформації повністю вказує на те, що поширена інформація у формі фактичних тверджень Відповідачем стосуються конкретної особи Позивача.

Відтак, конкретизація прізвища та посади, яку обіймає Позивач, посилання на факти, які стосуються роботи Позивача доводить факт поширення інформації, яка стосується безпосередньо особи Позивача.

Щодо аналізу поширення інформації, суд вказує наступне.

Корупція - це складний злочинний соціально-економічний і політичний феномен, на боротьбу з яким направлені сили як міжнародних спільнот, так й регіональних, які на міжнародних та національних рівнях визначили поняття «корупції», її аспекти, зобов?язувались протидіяти їй.

Довідковий документ про міжнародну боротьбу з корупцією, прийнятий ООН у 1995 році, тлумачить поняття корупції як «зловживання державною владою для одержання вигоди в особистих цілях».

Так, наприклад, у Резолюції «Практичні заходи боротьби з корупцією», прийнятій на VIII Конгресі ООН з запобігання злочинності (Гавана, 1990), корупцію визначено як «порушення етичного (морального), дисциплінарного, адміністративного, кримінального характеру, що проявились у протизаконному використанні свого службового становища суб?єктом корупційної діяльності».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

Корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов?язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов?язаних з ними можливостей.

Отже, корупція - це складне соціальне явище, що негативно впливає на всі аспекти політичного і соціально-економічного розвитку суспільства і держави, яка полягає як у протиправних діях (бездіяльності), так і неетичних (аморальних) вчинках.

Враховуючи вказані визначення, Відповідач поширюючи інформацію про те, що начебто: «Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_1 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.» поширили недостовірну інформацію у формі фактичних тверджень про вчинення ним корупційних правопорушень, тобто вчинення протиправних діянь, за які передбачена адміністративна та/або кримінальна відповідальність.

Отже, мало місце поширення вищевказаних висловлювань у формі фактичних тверджень про вчинення безпосередньо Позивачем незаконної, протиправної діяльності (корупційних діянь).

Проте, з матеріалів справи слідує, що Позивач до кримінальної відповідальності (за будь-якою статтею Кримінального кодексу України) та правопорушення, пов?язаного із корупцією - не притягувався.

Вироку суду про визнання винним позивача у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення та/або постанови суду про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов?язане із корупцією не існує.

Зважуючи на це, висловлювання Відповідача, які були ним поширені у формі фактичних тверджень про вчинення позивачем протиправних, злочинних діянь є поширенням відносно особи Позивача недостовірних та неправдивих відомостей.

Отже, поширена інформація відносно Позивача за відсутності жодних доказів на її підтвердження, прямо вказує на вчинення останнім певних протизаконних (кримінальних та/або правопорушень, пов?язаних із корупцією), що створює у суспільства негативне уявлення та образ Позивача, як злочинця, принижує його честь, гідність й ділову репутацію та викладена у формі тверджень із порушенням презумпції невинуватості особи, що є неприпустимим та грубим порушенням норм Конституції України та чинного законодавства, а така інформація підлягає спростуванню відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже відповідачами, не було доведено, що оспорювана інформація на час її поширення була повною та перевіреною, а тому в даному випадку, є наявними правові підстави щодо визнання оспорюваної інформації недостовірною.

Політичні діячі та посадові особи, які обіймають політичні (публічні) посади або здійснюють публічну владу, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ, про що зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 01 липня 1997 року у справі «Обершлік проти Австрії (No 2)» (Oberschlickv. Austria (No2), від 24 червня 2004 року у справі «Принцеса фон Ганновер проти Німеччини» (Von Hannoverv. Germany), від 25 червня 2019 року (заява No 14047/16) у справі «Цу Гуттенберг проти Німеччини» (Zu Guttenbergv. Germany).

З матеріалів справи не вбачається, що Позивач належить до категорії публічних осіб.

Позаяк цього, свобода поширення інформації та критики щодо публічних осіб не є безмежною.

Так, ширша свобода у висловлюваннях стосовно публічних осіб передбачає:

а) більш широку можливість висвітлення пов`язаних з такими особами фактів;

б) можливість піддавати дії та бездіяльність публічних осіб більш критичній оцінці із застосуванням більш гострих висловлювань, які, однак, не повинні переходити в брутальну, принизливу чи непристойну форму.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», критика належить до оціночних суджень. Тобто про критику можна говорити тоді, коли висловлювання містять не фактичні обставини, а суб`єктивне ставлення особи до тих інших обставин чи подій, що мали місце.

Водночас висловлювання, які просить спростувати позивач, під наведені вище критерії не підпадають, оскільки:

а) не є достовірними, а отже, не можуть бути визнані фактами;

б) не є оціночними судженнями, а отже, не можуть бути визнані критикою.

Якщо висвітлення слів та вчинків публічного діяча, в тому числі у формі гострої критики, є допустимим відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, то поширення звинувачень, що не мають під собою жодного підґрунтя, вважається перевищенням допустимих меж.

В даному випадку оспорювана інформація за своїм змістом не може бути віднесена до критики, оскільки відповідач не довів наявність підґрунтя для такої «критики».

Зокрема, про критику могла би йти мова, якби існував певний привід, тобто, певні події або дії за участі публічного діяча (позивача), що стали підставою для дискусії. Однак, коли мова йде про звинувачення, під яким немає будь-якого підґрунтя, то воно не могло бути віднесене судом до «критики» або «публічних дебатів».

Частина 2 ст. 302 ЦК України зазначає, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Достовірність є однією з найсуттєвіших загальних властивостей інформації. Переконання в достовірності інформації покладається на особу, яка її поширює. Достовірність є основоположною вимогою щодо інформації, це загальна властивість інформації, яка визначає ступінь об`єктивно точного відображення подій, фактів, що мали місце. Достовірність у журналістиці - це стандарт журналістської діяльності. Зміст цього стандарту зводиться до того, що кожен факт, який подається в матеріалах повинен мати ідентифіковане та надійне джерело інформації. Посилання на компетентне джерело інформації є єдиним доказом того, що речі, про які розповідають, відбуваються насправді, позбавлені такої ознаки, як домисел, а також формує підстави для того, щоб не тільки автор матеріалу був переконаний, що інформація перевірена і точна, а й читач мав можливість переконатися в цьому. Вимога відповідності фактів реальним подіям чи даним становить змістову частину стандарту точності. Точність фактів досягається їх ретельною перевіркою.

Відповідно до рішення Європейського суду «Редакція газети Гривна проти України» п. 86: «наданий журналістам захист за статтею 10 Конвенції діє за умови їхньої добросовісної діяльності з метою надання точної та достовірної інформації згідно з принципами відповідальної журналістики. Концепція відповідальної журналістики, як професійної діяльності, що захищається статтею 10 Конвенції, не обмежується змістом інформації, яка збирається та поширюється засобами журналістики. Ця концепція також охоплює inter alia законність дій журналіста, зокрема його взаємодію з органами влади під час здійснення журналістської діяльності. При вирішенні питання про те, чи діяв журналіст відповідально, факт порушення ним закону у зв`язку з цим є найбільш доречним, хоча й не вирішальним.»

Пункт 87 вказаного рішення зазначає, що «крім того, стаття 10 Конвенції не гарантує абсолютну необмежену свободу вираження поглядів навіть щодо висвітлення пресою питань, які мають значний суспільний інтерес. Відповідно до частини 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів супроводжується обов`язками та відповідальністю, які також застосовуються до засобів масової інформації, навіть щодо питань, які викликають значне занепокоєння суспільства. Пунктом 88 зазначено, що ці обов`язки та відповідальність мають важливе значення у випадках, коли розглядається питання посягання на репутацію конкретної особи або порушення права інших осіб. Отже, для звільнення засобів масової інформації від їхнього звичного обов`язку перевіряти фактичні твердження, необхідні особливі підстави. Існування таких підстав залежить від характеру та ступеню відповідної дифамації та від того, наскільки засоби масової інформації можуть обґрунтовано вважати свої джерела достовірними у зв`язку з цими твердженнями. Ці фактори, зі свого боку, вимагають розгляду інших елементів, таких як авторитет джерела, чи провела газета достатню кількість досліджень перед публікацією, чи подала газета історію у розумно збалансованій манері та чи надала газета особам, гідність яких було принижено, можливість захистити себе.»

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Згідно зі ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються законодавством є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація.

Поняття «честь» і «гідність» є поняттями, які визначають прояви відносин індивіда до себе й оточуючих до окремої особистості.

Суд вважає, що вимоги позивача в частині інформації: «Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_1 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.» підлягають задоволенню, оскільки право позивача на повагу до його честі та гідності - як складових особистих немайнових прав - було порушено шляхом розповсюдження щодо позивача неперевіреної, а отже й недостовірної інформації.

В іншій частині оспорюваної публікації слід відмовити, оскільки означена не порушує особисті немайнові права позивача.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

П. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно зі ст. 3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи .долини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб захисту в національному органі, навіть якщо було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних способів захисту.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, вік та стан здоров`я (п.56).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, де, зокрема, зазначено наступне: «Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних хвилювань не свідчить про те, що особа не зазнала страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано».

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.

Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року).Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачеві з боку відповідача.

Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) гривень 02 копійок, що становить 38,88% задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 32, 34, 68 Конституції України; ст. 94, 201, 277, 278, 297 ЦК України, Закону України «Про інформацію», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», керуючись ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 137, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА), третя особа - заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію, поширену відносно нього ІНФОРМАЦІЯ_6 Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на офіційному сайті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_10 тa ІНФОРМАЦІЯ_2 на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_8 та в соціальних мережах Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_11), Twitter (ІНФОРМАЦІЯ_9) тa Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_12) в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація»:

«Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_1 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.».

Зобов?язати Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) спростувати зазначену недостовірну інформацію, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , шляхом повідомлення вступної та резолютивної частини рішення суду в спосіб, яким вказана недостовірна інформація була оприлюднена, не пізніше 5 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили;

Стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) гривень 02 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА), адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ,

Заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) ОСОБА_3 , адреса місцезнаходження - АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 03 березня 2025 року.

Суддя: