Провадження № 2/127/6154/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 березня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 19067-02/2024 від 12.02.2024 в розмірі 60000 грн. 00 коп., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45 000 грн. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № 2796971 від 14.02.2024 року, в розмірі 32 000 грн., з яких: 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24000 грн. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № 79466671 від 12.03.2024 року в розмірі 15 637 грн. 50 коп., з яких: 4500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 137 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Всього просить стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі: 107 637 грн. 50 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений кредитний договір №19067-02/2024 від 12.02.2024 року у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Авентус Україна», які перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін.

20.06.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНІЇ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 20062024, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №29 від 19.08.2024 до договору факторингу від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2796971 від 14.02.2024 року, в розмірі 32 000 грн., з яких: 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24000 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Також, 14.02.2024 укладено договір позики № 79466671 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , згідно з умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом перерахування на банківський рахунок позивальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. У порушення норм закону та умов договору відповідач, незважаючи на повідомлення, не виконав свого зобов`язання.

Крім того 12.03.2024 укладено договір позики № 79466671 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора.

14.06.2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне необхідних кредитів») агентство укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне необхідних кредитів» передає ТОВ "ФК "ЄАПБ", за плату належні йому права вимоги, в тому числі за договорами позики № 2796971 від 14.02.2024 та № 4945526 від 12.03.2024, про що свідчить акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 29, №30 від 11.04.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та витяг з Реєстру Боржників № 29, №30 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.

Відповідно до Реєстру боржників №30 від 19.08.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 16.06.2-21 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі за договором позики № 79466671 від 12.03.2024 року в розмірі 15 637 грн. 50 коп., з яких: 4500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 137 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

У зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором за Кредитним договором № 19067-02/2024 від 12.02.2024 в розмірі 60000 грн. 00 коп., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45 000 грн. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № 2796971 від 14.02.2024 року, в розмірі 32 000 грн., з яких: 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24000 грн. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № 79466671 від 12.03.2024 року в розмірі 15 637 грн. 50 коп., з яких: 4500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 137 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками, що разом становить 107 637 грн. 50 коп.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Представник позивача просив розглядати справи у його відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений кредитний договір №19067-02/2024 від 12.02.2024 року у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти, шляхом перерахування на його банківський рахунок, грошових коштів у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50 % (стандартна) від суми кредиту за добу користування, та строком на 120 календарних днів. (а.с. 88-11).

Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил текст яких розміщений на сайті товариства.

Як вбачається з матеріалів справи спірний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного договору.

Відповідно до Графіку платежів сторони погодили термін платежу 20.02.2022 року, суму кредиту 15000 грн., нарахований процент 45 000 грн. Сукупна вартість кредиту за складає 60000грн..

Підпунктом 3 п. 5.1. кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

20.06.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНІЇ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 19062023, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Факто Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акт прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором і відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимог Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємне частиною цього Договору (АКТ прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу додається).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №20062024 від 20.06.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 19067-02/2024 від 12.02.2024 в розмірі 60000 грн. 00 коп., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45 000 грн. - сума заборгованості за відсотками;.

Свої зобов`язання за кредитним договором №19067-02/2024 від 12.02.2024 відповідач виконував неналежним чином, внаслідок цього має непогашену заборгованість.

Всупереч умовам договору позики відповідач не виконав свого зобов`язання, заборгованість не погасив. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Таким чином заборгованість відповідача по кредитному договору № 19067-02/2024 від 12.02.2024 становить 60000 грн. 00 коп., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45 000 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.

З огляду на викладене, нарахування позивачем за кредитним договором 19067-02/2024 від 12.02.2024, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч 1. ст. 625 Цивільного кодексу України, суд вважає обґрунтованими та законними.

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав обов`язку за договорами, що підтверджується розрахунками заборгованості, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, а саме у зв`язку із неналежним виконанням кредитного договору 19067-02/2024 від 12.02.2024 становить 60000 грн. 00 коп., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45 000 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1 і 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою . Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17 та від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.

Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

У ході розгляду даної справи судом встановлено, що 14.02.2024 укладено договір позики № 79466671 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , згідно з умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом перерахування на банківський рахунок позивальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. У порушення норм закону та умов договору відповідач, незважаючи на повідомлення, не виконав свого зобов`язання.

Крім того 12.03.2024 укладено договір позики № 79466671 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .

При цьому, 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне необхідних кредитів» агентство укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне необхідних кредитів» передає ТОВ "ФК "ЄАПБ", за плату належні йому права вимоги, в тому числі за договорами позики № 2796971 від 14.02.2024 та № 4945526 від 12.03.2024, про що свідчить акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 29, №30 від 11.04.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та витяг з Реєстру Боржників № 29, №30 від 19.08.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.

Тобто, на момент укладення договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником.

За даних обставин суд приходить до висновку про те, що передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, було неможливо. У зв`язку з цим право вимоги до боржника ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.20218 не набуло, а тому, відповідно, не могло передати його в подальшому за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021.

ТОВ «1 Безпечне необхідних кредитів», яке, у свою чергу, не могло передати його за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 позивачу право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2796971 від 14.02.2024 року, в розмірі 32 000 грн., з яких: 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24000 грн. - сума заборгованості за відсотками; за договором позики № 79466671 від 12.03.2024 року в розмірі 15 637 грн. 50 коп., з яких: 4500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 137 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками.

При цьому, суд вважає, що майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути чітко визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 Безпечне необхідних кредитів» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 не було і сторони цього договору не могли передбачити, що 14.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне необхідних кредитів» та ОСОБА_1 буде укладено договір позики №2796971 та 12.03.2024 року договір позики №79466671.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №2796971 від 14.02.2024 та 12.03.2024 року за договором позики №79466671, оскільки договори позики були укладенні 14.02.2024 року та 12.03.2024 року, а договір факторингу, за умовами якого одному з попередніх факторів - ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 14.06.2021, тобто задовго до укладення договорів позики.

Крім того, позивачем не було надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 14.06.2021.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не набуло прав первісного кредитора, а отже, не має права пред`являти свої вимоги за договором позики №2796971 від 14.02.2024 та за договором позики №79466671 від 12.03.2024 року, між ТОВ «1 Безпечне необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .

При цьому, суд наголошує, що відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорювані відповідачем, і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

При цьому, доводи позивача щодо презумпції правомірності правочину судом не враховуються, оскільки передача за правочином невизначених вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.

У той же час, оцінивши усі інші доводи учасників справи та надані ними докази, суд приходить до висновку, що вони не спростовують наведених вище висновків суду.

При цьому судом враховано, що у п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення в частині стягнення за кредитним договором № 19067-02/2024 від 12.02.2024 становить 60000 грн. 00 коп., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45 000 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики №2796971 від 14.02.2024 та за договором позики №79466671 від 12.03.2024 року, слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1687 грн. 88 коп. (3028 грн. * 60000 /107 637,50).

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 19067-02/2024 від 12.02.2024 становить 60000 гривень 00 копійок (шістдесят гривень 00 копійок), з яких: 15 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45 000 гривень - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати на оплату судового збору в розмірі 1687 гривень 88 копійок.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідач, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» , місцезнаходження юридичної особи: вул. Симона Петлюри, 30 м. Київ, 01032.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: