ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича, представника ОСОБА_1 , на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 квітня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 63 300,74 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідач не виконував свій обов`язок, визначений рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.11.2017, щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому станом на 21.12.2023 утворилась заборгованість з їх сплати у розмірі 63 300,74 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 44 107,13 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Гонтаря В.М., представника ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.04.2024 у справі №524/10234/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В апеляційній скарзі адвокат Гонтар В.М., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що у заяві про перегляд заочного рішення скаржник вказував на неврахування судом першої інстанції сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості по аліментам на загальну суму у розмірі 20 550 грн, однак суд залишив вказане поза увагою, обмежившись указівкою, що вказана сума була врахована державним виконавцем при нарахуванні заборгованості.

Визначена судом першої інстанції сума переплат по аліментам у розмірі 10 951,43 грн, не відноситься до суми сплачених скаржником добровільно аліментів у сумі 20 550 грн, які не могли бути врахованими державним виконавцем, оскільки, докази цих виплат перебували у скаржника.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 31.01.2011 Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №106.( а.с.11)

Сторони проживають окремо. Їхня неповнолітня донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.11.2017 у справі № 524/4356/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2017 до 07.07.2017 включно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.07.2017 і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття. (а.с.12)

Відповідно до довідки Автозаводського відділу ДВС за станом на 18.12.2023 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 63 300,74 грн (а.с.20).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, однак, провівши власний розрахунок заборгованості, зменшив її суму до 44 107,13 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Право одержувача аліментів на стягнення з особи, зобов`язаної сплачувати аліменти, неустойки (пені) у разі виникнення заборгованості з вини такої особи, передбачене ст. 196 СК України.

У цій справі таке право позивача відповідачем не заперечується.

Основними доводами незгоди з позовом та рішенням суду першої інстанції є твердження відповідача про неврахування державним виконавцем та судом проведених відповідачем оплат в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 надано копії квитанцій про сплату на рахунок Автозаводського відділу державної виконавчої служби коштів із зазначенням призначення платежу - «сплата боргу, аліменти по ВП № 55638163, на користь ОСОБА_2 без ПДВ».

Надані квитанції містять відомості про перерахування відповідачем коштів: 04.07.2023 - 3 000 грн, 02.08.2023 3 510 грн, 06.09.2023 3 510 грн, 06.10.2023 3510 грн, 14.11.2023 3510 грн, 07.12.2023 3510 грн, (а.с.52-54)

Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем за період з 08.07.2017 по 18.12.2023, останнім зазначено проведені відповідачем оплати у липні 2023 року у розмірі 3000 грн, у серпні 2023 року у розмірі 3510 грн, у вересні 2023 року у розмірі 3510 грн, у жовтні 2023 року у розмірі 3510 грн, у листопаді 2023 року у розмірі 3510 грн, у грудні2023 року у розмірі 3510 грн.( а.с.20)

Тобто державний виконавець під час складання довідки про наявність заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів врахував оплати, здійснені відповідачем згідно квитанцій наданих суду, а суд першої інстанції, в свою чергу, при перевірці обрахування пені по несплаченим аліментам, також врахував зазначені платежі.

Також слід звернути увагу, що як вбачається з наданої державним виконавцем довідки про наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, відповідачем майже за весь період нарахувань аліментів сплачувались кошти у меншому розмірі, ніж нараховано, а деякі місяці взагалі оплата не надходила, тобто накопичувалась заборгованість зі сплати аліментів, а кошти, сплачені відповідачем у липні грудні 2023 року у розмірі 20 550 грн, були зараховані на погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Отже доводи апеляційної скарги про неврахування державним виконавцем та судом сум, сплачених відповідачем за період з липня по грудень 2023 року, є необґрунтованими.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 квітня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 17 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов