ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/316/24

Провадження № 22-ц/820/137/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/316/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Остапчук Вікторією Ігорівною, на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, як батьком дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що в період шлюбу та спільного проживання з ОСОБА_2 у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2022 року сторони припинили проживати разом як сім`я, та на даний час в Старокостянтинівському районному судді Хмельницької області перебуває справа про розлучення. Після припинення спільного проживання з відповідачкою, їх спільна дитина залишилась проживати разом із матір`ю. Проте, відповідачка неналежним чином виконує свої обов`язки щодо виховання дитини, не забезпечує умови для її проживання, розвитку, матеріального забезпечення. Окрім того, вона ставиться до дитини не прихильно, може дозволити вживати лайливі слова щодо дитини, ображати її, погрожувати фізичною розправою. У зв`язку з чим, з листопада 2022 року дитина почала проживати з бабусею, ОСОБА_4 , окремо від матері, в іншій частині будинку. ОСОБА_1 забезпечує дочку всім необхідним, зокрема: одягом продуктами харчуванням, ліками при потребі, тощо. Позивач посилався, що має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, оскільки постійно проживає в м. Тернополі, де зареєстрований і забезпечений житлом, тому має намір проживати з дитиною, а відповідачка не бажає визначити місце проживання доньки з батьком.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Остапчук В.І. подали апеляційну скаргу, вважають рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Представник апелянта зазначає, що у рішенні суду зазначається про недоведеність спору, однак в судовому засіданні представник ОСОБА_5 , заперечувала проти задоволення позовних вимог про визначення місця проживання доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просила відмовити в задоволенні позову. В подальшому відповідачка та її представник узгодили свою правову позицію і вказали, що спір відсутній усвідомлюючи, що за таких обставин позов не підлягає до задоволення. Представник відповідача зазначала, що ОСОБА_1 не звертався до ОСОБА_2 з питанням щодо реєстрації місця проживання дитини разом з ним за адресою АДРЕСА_1 , однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки позивач неодноразово звертався до відповідачки з питанням про реєстрацію дитини. Однак відповідачка діє не в інтересах доньки, і не надає згоди на реєстрацію за її місцем проживання разом з батьком. Вже після винесення судом рішення позивачу через портал «Дія» стало відомо, що його донька ОСОБА_6 знята з місця своєї реєстрації ще 09.02.2024 року. Відповідачка не вказала про факт зняття дитини з реєстрації під час розгляду справи, а отже судом не могло бути враховано всіх обставин справи. Окрім того, коли позивачу це стало відомо, він відразу звернувся до відповідачки з проханням надати згоду на реєстрацію доньки за її фактичним місцем проживання, тобто разом з батьком на що отримав як усну відмову, так і через додаток «Дія». Отже у дитини відсутня реєстрація, а батько в односторонньому порядку не має повноважень на реєстрацію доньки одноособово, оскільки місце проживання дитини з ним не визначено. Таким чином, позивач вважає, що матір`ю порушуються охоронювані законом права та інтереси дитини, а рішення суду першої інстанції прийнято в супереч її інтересів. Представник апелянта, просить прийняти як доказ Витяг з реєстру територіальної громади в суді апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 стало відомо про зняття з реєстрації дитини вже після винесення судом рішення у справі.

Посилаються, що судом не взято до уваги той факт, що дитина фактично проживає та ходить до школи в іншій області, а саме в м. Тернополі, мати дитини проживає в м. Старокостянтинові, батько позбавлений можливості самостійно приймати рішення щодо дитини.

В рішенні суду зазначено що спір щодо визначення місця проживання дитини ініційований її батьком ОСОБА_1 , з яким малолітня дочка і так фактично проживає, а мати ОСОБА_2 не вимагає зміни її місця проживання, але суд не взяв до уваги, що мати чинить перешкоди у прийнятті рішень щодо дитини, не приймає належної участі в житті доньки. Також ні суд, ні орган опіки та піклування не взяли до уваги думку дитини ОСОБА_3 , яка вказала, що бажає проживати виключно з батьком. Натомість орган опіки та піклування вийшов поза межі своєї компетенції у висновку від 07.03.2024 року №63/54-42-572/24 зазначає, що орган опіки і піклування вважає визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 з матір`ю ОСОБА_2 доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, при цьому питання щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з мамою не ставилося, а ставилося питання щодо доцільності чи недоцільності визначення місця проживання дитини з батьком.

Окрім того на момент подачі апеляційної скарги до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та сплати заборгованості за аліментами. Справа № 683/3517/24. Не дивлячись на те, що дитина проживає разом з батьком, мати продовжує стягувати аліменти за рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26.05.2017 у справі №683/524/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , в розмірі по 800 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 06.03.2017 року і до їх повноліття. Обидві доньки сторін проживають разом з батьком, однак позовна вимога щодо визначення місця проживання старшої доньки ОСОБА_9 не ставилася, так як останній 17 років і вона самостійно вирішила проживати з батьком. Апелянт розцінює позицію відповідачки про відсутність спору як маніпуляцію судом, оскільки в разі визначення місця проживання доньки ОСОБА_7 з батьком з`явиться підстава для припинення стягнення із нього аліментів.

Судом також не взято до уваги, що дитина перебуває на повному утриманні свого батька (апелянта). Мати зовсім не приймає участі в матеріальному забезпеченні доньок. Апелянт вимушений працювати на кількох роботах, щоб забезпечити якнайкращі інтереси дітей, окрім того вимушений сплачувати аліменти на користь відповідачки.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник - адвокат Остапчук В.І. просять скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилась донька ОСОБА_6 .

Місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані по АДРЕСА_2 , за місцем проживання її бабусі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

На час розгляду справи в суді ОСОБА_6 проживає разом з позивачем в м. Тернопіль.

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №63/54-42-572/24 від 07.03.2024 року доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 , що буде відповідати інтересам дитини.

Згідно з ч.ч. 2, 8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За нормами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже за даними нормами сімейного та цивільного законодавства спір між матір`ю та батьком, які проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина вирішується органом опіки та піклування або судом лише щодо дитини, яка не досягла 14 років.

Якщо дитина досягла 14 років вона вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, передбачених законом.

За змістом ст. 161 СК України визначення судом місця проживання дитини можливо тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визначення місця проживання дочки разом із батьком, оскільки позивач не довів, що його права порушені, а відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла.

Суд врахував, що ще до звернення позивача до суду з цим позовом сторони, які проживають окремо, фактично дійшли згоди про те, що неповнолітня дочка проживатиме разом із батьком, що також підтверджено показами свідків матері відповідачки та старшої дочки сторін. Також представник відповідача в суді зазначила, що мати не заперечує проти проживання дитини з батьком і жодним чином цьому не перешкоджає. Про це свідчить і не вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій щодо визначення проживання дитини з нею.

Цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки.

З урахуванням наведеного, суд правильно керувалися тим, що позивач не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені його права позивача. Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23, від 10 грудня 2024 року в справі № 299/8679/23

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що представник відповідача ОСОБА_5 , заперечувала проти задоволення позовних вимог про визначення місця проживання доньки, відповідачка діє не в інтересах доньки, і не надає згоди на реєстрацію за її місцем проживання разом з батьком, вже після винесення судом рішення позивачу через портал «Дія» стало відомо, що його донька ОСОБА_6 знята з місця своєї реєстрації ще 09.02.2024 року, матір`ю порушуються охоронювані законом права та інтереси дитини, слід відхилити.

Такі доводи жодним чином не підтверджують наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини.

Представник відповідача заперечувала в задоволенні позову саме з підстав відсутності спору між сторонами з цього питання і на даний час дитина знята з реєстрації місця проживання в м. Старокостянтинів.

Посилання апелянта, що дитина фактично проживає та ходить до школи в іншій області, а саме в м. Тернополі, мати дитини проживає в м. Старокостянтинові, батько позбавлений можливості самостійно приймати рішення щодо дитини фактично і свідчить про згоду матері на проживання дитини з батьком, а можливість батька самостійно приймати рішення щодо дитини не залежить від того чи дитина проживає з ним, адже за нормами ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Лише позбавлення батьківських прав звільняє мати чи батька від цих обов`язків.

Щодо доводів апелянта, що ні суд, ні орган опіки та піклування не взяв до уваги, що дитина перебуває на повному утриманні свого батька (апелянта), мати зовсім не приймає участі в матеріальному забезпеченні доньок, апелянт вимушений працювати на кількох роботах, щоб забезпечити якнайкращі інтереси дітей, то такі доводи за недоведеністю позивачем наявності спору між сторонами, не мають значення при вирішенні спору, не є предметом даного спору і підставою для визначення місця проживання дитини.

З цих же підстав суд відхиляє доводи апелянта, що не дивлячись на те, що дитина проживає разом з батьком, мати продовжує стягувати аліменти за рішенням суду, а в разі в разі визначення місця проживання доньки ОСОБА_7 з батьком з`явиться підстава для припинення стягнення із нього аліментів.

За фактичного проживання дитини з батьком останній не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом про звільнення від сплати аліментів на підставі ч. 4 ст. 273 ЦПК України та доводити вказані обставини в такій цивільній справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що донька сторін ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції досягла 14 років, а отже вона в силу приписів ст. 29 ЦК України на даний час може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків.

Отже колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Остапчук Вікторією Ігорівною, залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова