Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1435/24 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/1435/24 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Демчик Наталія Олександрівна

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Анциборенко Н.М.

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Житомирі в шістдесят днів з дня набрання рішення суду законної сили.

На обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 належала частина вищевказаної квартири, яку на випадок своєї смерті вона заповіла позивачу, відповідно до складеного 31 серпня 2020 року заповіту, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований у реєстрі за №21586.

Однак у шестимісячний термін після смерті спадкодавця позивач не зміг подати заяву про прийняття спадщини, оскільки про вказаний заповіт дізнався лише 20.01.2024 року випадково, а саме шляхом прибирання у квартирі ОСОБА_4 , яка є його сестрою.

ОСОБА_4 до своєї смерті проживала разом із сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Через десять днів після його смерті позивач потрапив до квартири, де знайшов заповіт.

Для оформлення права на спадкування позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, де йому відмовили у прийнятті заяви про прийняття спадщини за пропуском шестимісячного строку для її прийняття, встановленого ст. 1270 ЦК України, та у зв`язку із заведенням спадкової справи на майно померлої ОСОБА_4 іншим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. за номером 102/2023 27 грудня 2023 року.

За таких обставин, ОСОБА_1 змушений просити суд визнати поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2024 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебіг якого розпочинається з дня набрання рішенням суду законної сили.

17 жовтня 2024 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , через свого представника звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є матір`ю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому ОСОБА_5 спадщину після смерті своєї матері прийняв. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , була відкрита спадкова справа за №102/2023. Однак, ОСОБА_5 не встиг отримати свідоцтво про право на спадину за законом на спадкове майно, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. Також, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 була заведена спадкова справа.

Спадкоємцями за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 є його малолітні діти: ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , які в установленому законом порядку спадщину після смерті батька прийняли.

За статтею 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Отже, спадкова трансмісія передбачає перехід права спадкування (прийняття або відмова від прийняття) від померлого до його власних спадкоємців.

Відповідно, спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мали б бути залучені до участі у даній справі в якості відповідачів, оскільки рішення суду вплине на їх права та обов`язки як спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5 , який спадщину після смерті своєї матері прийняв, але не оформив спадкових прав.

Так, після спливу шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, а саме 01 жовтня 2024 року, ОСОБА_2 , як законний представник малолітньої дитини - ОСОБА_3 , звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. з відповідними документами та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно та дізналася, що гр. ОСОБА_1 надав нотаріусу рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2024 року, яким йому визначено додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звертає увагу, що судом першої інстанції всупереч вимогам закону не витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. матеріали спадкової справи №102/2023, заведеної відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , що стало наслідком незалучення законних представників спадкоємців - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до участі у справі як належних відповідачів, тобто як учасників сторін.

Водночас, заслуговує на увагу суду та обставина, що позивачу у справі достеменно відомо про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , однак він приховав дану обставину від суду з метою отримання позитивного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи гр. ОСОБА_1 надав до суду, в якості належного та допустимого доказу, лист приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича від 26.01.2024 №19/01-16 року, згідно якого видно, що нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути вчинено у зв`язку з відсутністю заяви про прийняття спадщини у встановленій законом формі та встановлений законом строк та у зв`язку з наявністю вже заведеної спадкової справи відносно майна померлої ОСОБА_4 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. Однак, не відомо з яких мотивів позивач не звернувся до нотаріуса за місцем заведення спадкової справи та не отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за місцем заведення спадкової справи, матеріали спадкової справи, заведеної відносно майна померлої ОСОБА_4 не витребував, що призвело до порушення законних прав та інтересів малолітніх дітей, які є спадкоємцями ОСОБА_5 , який спадщину після смерті своєї матері прийняв, але не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова трансмісія).

Окрім того, як вбачається зі змісту заповіту від 31.08.2020 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_7 . При цьому, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.03.1999 року.

Водночас суд першої інстанції окрім вже зазначених вище порушень, не досліджував в порядку вимог статей 83, 84, 229 ЦПК України докази, які перешкоджали позивачу, вчасно, протягом 6 місяців, подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. При цьому, позивачем до позовної заяви не долучено жодного належного та допустимого доказу, який підтверджував наявність поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини, яка пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить закрити апеляційне провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції не вирішувались питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_3 , в інтересах якого подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Вказує, що апелянт зазначаючи про те, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням від 11.04.2024 року вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , який є сином померлого ОСОБА_5 , посилається на правила спадкової трансмісії, визначені ст. 1276 ЦК України, хибно вважаючи, що ОСОБА_3 згідно вказаної вище норми є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 .

Разом з тим, апелянт у своїх доводах не враховує ту обставину, що спадкування майна померлої ОСОБА_4 відбулось ОСОБА_1 як спадкоємцем за заповітом. Отже, померлий ОСОБА_5 , який не оформлював права на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , теоретично міг би бути спадкоємцем майна останньої виключно як спадкоємець за законом у випадку відсутності заповіту, або відмови (усунення) спадкоємця за заповітом від спадкування. Однак ОСОБА_5 не був спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 за законом в силу того, що ОСОБА_4 за життя було складено заповіт від 31 серпня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 21586, в якому вона заповіла позивачу належну їй частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, спадкова трансмісії не відбулася та не могла відбутися у правовідносинах із спадкування майна померлої ОСОБА_4 , відповідно до якої будь-які права на спадкування її майна міг би набути ОСОБА_5 , оскільки останній міг би бути спадкоємцем по закону у випадку відсутності заповіту, складеного спадкодавцем. Однак, оскільки спадкування, як вказано вже вище, відбулося за правилами спадкування за заповітом, ОСОБА_3 , в інтересах якого апелянтом подано апеляційну скаргу, не отримував жодних прав на спадкування майна ОСОБА_4 в зв`язку зі смертю свого батька - ОСОБА_5 .

Також право у ОСОБА_3 , який є сином померлого ОСОБА_5 , бути спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 в порядку спадкової трансмісії, визначеному ст. 1276 ЦК України, не могло виникнути в принципі за жодних умов, оскільки смерть ОСОБА_3 наступила після закінчення 6-ти місячного строку прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Звертає увагу, що заповіт від 31 серпня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за №21586, згідно якого ОСОБА_4 заповіла Позивачу належну їй частину кватири за адресою: АДРЕСА_1 , не визнаний судом недійсним, спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 не відмовлявся від спадщини та не був усунутий від спадкування у порядку, визначеному законом. ОСОБА_1 звернувся 24.01.2024 року до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за вказаним вище заповітом. При цьому, позивач раніше не міг звернутись із вказаною заявою, оскільки йому не було відомо про наявність вказаного вище заповіту.

Додає, що посилання апелянта на ту обставину, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини не до нотаріуса, в якого була відкрита спадкова справа, а до іншого нотаріуса, не має жодного правового значення, оскільки закон не забороняє спадкоємцеві звертатися із такою заявою до будь-якого нотаріуса.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, яка подана в інтересах ОСОБА_3 , не зазначено, що нею як законним представником апелянта, було вчинено в його інтересах будь-які дії щодо прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 . Та обставина, що ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 , і якщо навіть ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину від свого батька, це автоматично не означає прийняття ним спадщини від ОСОБА_4 . Доказів того, що ОСОБА_3 постійно проживав разом із ОСОБА_4 , і таким чином міг прийняти спадщину за правилами, визначеними ст. 1268 ЦК України, апелянт також не надала в своїй апеляційній скарзі. ОСОБА_2 для вчинення дій щодо прийняття ОСОБА_3 спадщини від спадкодавця - ОСОБА_4 в порядку спадкової трансмісії, належало звернутися із відповідною заявою у строк прийняття спадщини, однак остання відповідної дії не зробила.

Зазначає, що ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11.04.2024 року, не містять будь-яких вказівок про права та інтереси, або обов`язки апелянта. Отже, відсутні підстави вважати, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено відповідні питання про права та інтереси, або обов`язки апелянта, що є підставою згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України для суду апеляційної інстанції закрити відповідне апеляційне провадження.

Щодо оскарження по суті рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11.04.2024 року у справі №296/1435/24, то судом першої інстанції прийняте вірне та законне рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини померлої ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом.

Апелянт ОСОБА_2 та її представник адвокат Демчик Н.О. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Гуртовенко Р.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили закрити апеляційне провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 09.03.1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.48).

ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.12.1977 року (а.с.44).

Із заповіту від 31.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (а.с.9).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №2124 (а.с.10).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича від 26.01.2024 року №19/01-16 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та відкритті спадкової справи, оскільки останній пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Окрім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_4 заведена іншим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. за номером 102/2023 27 грудня 2023 року (а.с.6).

Відповідно до відповіді Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 26.01.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано місце проживання: з 14.12.1978 року по 26.06.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , знята з зареєстрованого місяця проживання в зв`язку із смертю; з 05.10.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , знятий з зареєстрованого місяця проживання в зв`язку із смертю (а.с.7).

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №75427268 від 15.01.2024 року вбачається, що спадкова справа №102/2023 після смерті ОСОБА_4 заведена 27.12.2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. (а.с.8).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 10.01.2024 року (а.с.34).

Згідно довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. №45/02/14 від 01.10.2024 року у відповідності до відомостей, якими володіє нотаріус, спадкоємцями за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 є його діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.36).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є синами ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_5 від 02.12.2015 року та серії НОМЕР_6 від 04.09.2012 року (а.с.35, 47, 128, 129).

Судом апеляційної інстанції за клопотанням апелянта було витребувано копії спадкових справ, заведених відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С.

Із спадкової справи №102/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що вона відкрита 27 грудня 2023 року за заявою її сина ОСОБА_5 про прийняття спадщини (а.с.115 (зворот), 117 (зворот)).

Згідно довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 27.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано місце проживання: з 05.10.2021 року ОСОБА_5 , з 14.12.1978 року ОСОБА_4 , яка знята 26.06.2023 року з реєстрації місця проживання у зв`язку із смертю (а.с.118).

28.05.2024 року до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.118 (зворот)).

Із спадкової справи №4/2024, зведеної після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що вона відкрита 24 січня 2024 року за заявами ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , та ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 , про прийняття спадщини (а.с.114 (зворот), 125, 130).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_4 та з поважних причин пропустив встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини, тому наявні підстави для задоволення позову та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 у два місяці.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Із заповіту від 31.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся, тому він вважається таким, що спадщину після ОСОБА_4 не прийняв.

З метою надання йому додаткового строку для прийняття спадщини у лютому 2024 року звернувся до суду із вказаним позовом, який пред`явив до відповідача Житомирської міської територіальної громади в особі Житомирської міської ради.

Відповідно до частини 2 стаття 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_1 спадщини за заповітом після смерті своєї сестри ОСОБА_4 не прийняв, тому право на спадкування вважається таким, що перейшло до спадкоємців за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час її смерті та відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 проживав її син ОСОБА_5 , що підтверджується відповідями Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 27.12.2023 року та 26.01.2024 року.

27 грудня 2023 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. із заявою про прийняття спадщини.

Отже, ОСОБА_5 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , однак не оформив своїх спадкових прав у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яку у встановленому законом порядку прийняли його малолітні сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі з власної ініціативи і без згоди позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем або ж залучати до участі у справі співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за пред`явленим позовом щодо тих відповідачів, які в ньому зазначені. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про надання ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 впливає на спадкові права малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , тому останні мали бути залучені до участі у справі як відповідачі.

Отже, позивачем пред`явлено позов та зазначено неналежний суб`єктний склад, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_2 , яка звернулася до суду із апеляційної скаргою в інтересах свого сина, щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 1276 ЦК України про спадкову трансмісію є помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Спадкова трансмісія це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Право на прийняття спадщини за трансмісією у разі його виникнення реалізується на загальних підставах, із урахуванням строків, встановлених статтею 1270 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час її смерті та відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , проживав її син ОСОБА_5 , що підтверджується відповідями Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 27.12.2023 року та 26.01.2024 року, а тому він з цього часу вважається таким, що прийняв спадщину (частина 3 статті 1268 ЦК України).

З огляду на те, що ОСОБА_5 встиг до своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняти спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , тому за даних обставин положення про спадкову трансмісію не підлягають застосуванню.

У свою чергу, згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що згідно з принципом «суд знає закон» суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)).

Відповідно до статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість, не залучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

З урахуванням того, що справу судом першої інстанції розглянуто з неналежним суб`єктним складом, а саме малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яких не було залучено до участі у справі як відповідачів, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення, тому виходячи з повноважень апеляційного суду, визначених статтею 374 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у цій справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини з вищенаведених підстав.

У зв`язку з чим, клопотання представник позивача ОСОБА_1 адвоката Гуртовенка Р.М. про закриття апеляційного провадження до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмір 1 816,80 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Демчик Наталія Олександрівна, задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської міської територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2025 року.

Головуючий Судді