Номер провадження: 22-ц/813/2881/25
Справа № 509/5692/24
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

У заяві ОСОБА_4 зазначила, що на сьогоднішній день має намір звертатися до суду та готує позовні матеріали для направлення до суду позовної заяви до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та про усунення перешкод у користування власністю та житлом, з наступними позовними вимогами:

- визнати спільним сумісним майном нашого з ОСОБА_1 подружжя, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 05.07.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований за №1739;

- визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 не перешкоджати позивачу у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Предметом спору є правовідносини, що виникли відносно спірного майна: житлового будинку та земельної ділянки, які уже раз незаконно були відчуженні відповідачем, і у заявника є всі об`єктивні та реальні підстави вважати, що і в подальшому з метою ухилення виконання рішення суду, відповідачі намагатимуться здійснити відчуження вказаного майна на третіх осіб, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення в майбутньому, а тому просить суд забезпечити позов до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на спірні житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у заяві зазначено, що з травня 2021 року ОСОБА_4 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . Вказаний будинок та прибудинкова територія були у жахливому стані та потребували капітального ремонту та облагородження, у зв`язку з чим, переїхавши у будинок, останні одразу зайнялися ремонтом будинку, облаштуванням його меблями, технікою, облагородженням прибудинкової території.

14.02.2022 року між заявником та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який було зареєстровано Малиновським ВДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що було складено відповідний актовий запис за №239.

Після переїзду у вищевказаний будинок сторони вимушені були проводити у ньому капітальний ремонт, для забезпечення належних умов для їх проживання та проживання дітей, їх навчання та розвитку. Заявник зазначає, що повністю зайнялася ремонтом будинку. Усі її кошти, заощадження, які у неї були, все було витрачено на ремонт будинку та його облаштування усім необхідним.

У вказаний період ОСОБА_1 часто хворів та вимушений був проходити лікування, у зв`язку з чим усі турботи, пов`язанні з будинком, його ремонтом та інше, відповідачем були перекладені повністю на заявника.

Як зазначено в заяві, 19.09.2024 року, перебуваючи разом із дітьми дома, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у двір ввірвалося дві особи жіночої статі, які ображаючи заявницю та дітей, здійснюючи тиск на них та погрожуючи, намагалися вигнати на вулицю, незаконно викинути з будинку, у зв`язку з чим ОСОБА_4 вимушена була викликати наряд поліції.

Про відчуження спільного будинку ОСОБА_4 не повідомлялася та згоди на його відчуження не надавала.

З огляду на вказане, заявник зазначає, що ОСОБА_1 було формально переоформлено право власності на спірні будинок та ділянку на його дочку ОСОБА_2 , з єдиною метою - уникнення поділу спільної сумісної власності подружжя, та позбавлення заявника та її дітей житла.

Оскільки вказаний будинок за час спільного, проживання із ОСОБА_1 значно збільшився у вартості та відноситься до об`єктів спільної сумісної власності, у ОСОБА_1 не було повноважень на його відчуження, у зв`язку з чим заявник вважає, що договір дарування спірного майна, укладений відповідачами підлягає визнанню недійсним, тому і просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2024 рокузаяву ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб наступного майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо вселення будь-яких осіб у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та/або виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 , звернулися з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_4 в судове засідання на 04.03.2025 року о 15:30 год. не з`явилась, про причини не явки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала, явку свого представника не забезпечила.

Присутній в судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Муляр Р.В. проти розгляду апеляційної скарги по суті без присутності в судовому засіданні належним чином повідомленої позивача ОСОБА_4 не заперечував.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа перебуває в судах з вересня 2024 року, а в апеляційному суді з листопада 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги, обставини які стали відомі під час апеляційного провадження, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи без участі в судовому засіданні належним чином повідомленого представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи заяву, застосовуючи заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб наступного майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , накладаючи заборону ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо вселення будь-яких осіб у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та/або виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявник, унеможливить ефективність виконання рішення суду у разі задоволення позову. Разом з тим, суд врахував, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника. Заявник звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на майно, не надав додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб. Тому забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб буде достатнім та співмірним заходом забезпечення позову відповідно до позовних вимог до вирішення справи по суті.

Проте повністю погодитись з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви;

- у заяві ОСОБА_4 вказує, що на сьогоднішній день має намір звертатися до суду до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом в якому проситиме: визнати спільним сумісним майном нашого з ОСОБА_1 подружжя, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 05.07.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований за №1739; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 не перешкоджати позивачу у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- предметом спору є правовідносини, що виникли відносно спірного майна: житлового будинку та земельної ділянки, які уже раз незаконно були відчуженні відповідачем, і у заявника є всі об`єктивні та реальні підстави вважати, що і в подальшому з метою ухилення виконання рішення суду, відповідачі намагатимуться здійснити відчуження вказаного майна на третіх осіб, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення в майбутньому, а тому просить суд забезпечити позов до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на спірні житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;

Також в заяві зазначає, що з травня 2021 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 .

Вказаний будинок та прибудинкова територія були у жахливому стані та потребували капітального ремонту та облагородження, у зв`язку з чим, переїхавши у будинок, ми одразу зайнялися ремонтом будинку, облаштуванням його меблями, технікою, облагородженням прибудинкової території.

14.02.2022 року між заявником та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який було зареєстровано Малиновським ВДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що було складено відповідний актовий запис за №239.

Після переїзду у вищевказаний будинок сторони вимушені були проводити у ньому капітальний ремонт, для забезпечення належних умов для проживання та проживання дітей, їх навчання та розвитку.

Заявник повністю зайнялася ремонтом будинку. Усі її кошти, заощадження, які у неї були, все було витрачено на ремонт будинку та його облаштування усім необхідним.

Весь свій час, працю, знання, вміння, кошти заявник вкладала в будинок. Це єдине її та її дітей житло, іншого житла у них немає.

- 19.09.2024 року, перебуваючи разом із дітьми дома, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у двір ввірвалося дві особи жіночої статі, які ображаючи заявницю та дітей, здійснюючи тиск на них та погрожуючи, намагалися вигнати на вулицю, незаконно викинути з будинку, у зв`язку з чим ОСОБА_4 вимушена була викликати наряд поліції. Вказані жінки не пред`являючи жодних документів та не представляючись, повідомили, що, нібито, житло, вищевказаний будинок, відповідачем ОСОБА_8 було переоформлено на його дочку, ОСОБА_2 та «новий власник» будинку вимагає, щоб його звільнили.

Про відчуження спільного будинку ОСОБА_4 не повідомлялася та згоди на його відчуження не надавала.

Колегія суддів виходить з такого.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У справі, що переглядається, предметом спору є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що спірний житловий будинок, розташований на спірній земельній ділянці, зареєстрованих на праві власності за ОСОБА_1 , який в подальшому подарував їх своїй дочці від іншого шлюбу ОСОБА_2 , фактично використовується для проживання позивачкою та її трьома неповнолітніми дітьми народженими не у шлюбі і не від спільного проживання з ОСОБА_1 . Заява містить в цілому достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Тобто заходи забезпечення позову до вирішення спору по суті, спрямовані на унеможливлення подальшого відчуження предмету спору (житлового будинку та земельної ділянки), а також недопущення до вирішення спору по суті виселення позивача з спірного будинку.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

Вжиття судом заходу забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб наступного майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0081, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 є співмірним із позовними вимогами і ефективним щодо запобігання подальшому відчуженню предмету спору до набуття рішення суду законної сили і сприятиме виконанню рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

Також є обґрунтованим і застосування судом такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачам та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_4 , та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору, предметом якого якого є данний будинок, в якому фактично проживає позивач з дітьми і на частину якого претендує в порядку вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення обставин по суті спору, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки такі обставини підлягали дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, яким була надана належна правова оцінка у рішенні суду і такі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірне застосування законодавства, яке регулює забезпечення позову.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із застосованою судом забороною відповідачам та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо вселення будь-яких осіб у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 є діючим власником спірного будинку із земельною ділянкою, а її батько ОСОБА_1 попереднім власником цього майна і в будь-якому випадку право власності ОСОБА_1 на частину спірного будинку позивачем не оспорюється і на дану частину будинку позивач не претендує.

Сторони мають бути у рівних умовах щодо користування будинком на час вирішення спору і тому справедливо заборонивши відповідачам здійснювати дії щодо виселення позивача та її дітей з будинку, забезпечивши таким чином можливість позивачці та її дітям до вирішення спору по суті користуватися будинком та земельною ділянкою при домоволодінні, суд мав бути послідовним в своїх судженнях і так само не забороняти користуватися спірним будинком до вирішення спору по суті і відповідачу (відповідачам) та особам з їх дозволу.

Той факт, що у відповідачів, як вказує позивач, є власне житло не змінює справедливість та обґрунтованість даного висновку суду апеляційної інстанції.

До того ж, як вбачається з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_4 на праві власності зареєстровано 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 (зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 ), розташованого на земельній ділянці площею 0,0452 га. за цією ж адресою. Документами, на підставі яких здійснено державну реєстрацію права власності договір купівлі-продажу від 27.08.2018 року.

Враховуючи наведене, ухвала суду про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо вселення будь-яких осіб у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, а заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заявив цій частині залишенню без задоволення.

В іншій частині ухвала підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2024 року в частині заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо вселення будь-яких осіб у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 скасувати та заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заявив цій частині - залишити без задоволення.

В інший частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 12.03.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова