Дата документу 12.03.2025
Справа № 501/2778/24
12 березня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за
предмет та підстави заяви: про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації обтяжень об`єкта нерухомого майна,
учасники справи не з`явились
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Представник ОСОБА_1 26.06.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації обтяжень об`єкта нерухомого майна (а.с.2-12), згідно якого просить суд:
- іпотеки номер запису про іпотеку: 21036562, дата державної реєстрації 21.06.2017, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович;
- заборони на нерухоме майно номер запису про обтяження: 21036806, дата державної реєстрації 21.06.2017, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі №501/1537/18, залишеним у відповідній частині без змін постановою Верховного суду від 02.02.2022, витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вищезазначену будівлю.

У зв`язку із набранням законної сили вищевказаними судовими рішеннями, позивачка звернулась до державного реєстратора, який скасував державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, здійснені за ОСОБА_2 та зареєстрував право власності позивачки на нерухоме майно на підставі судових рішень (номер запису про речове право: 49211236), тип речового права: право власності, дата державної реєстрації: 07.02.2023.

Позивачка стверджує, що в межах цивільної справи №501/1537/18 право власності ОСОБА_1 захищено шляхом витребування майна з чудового незаконного володіння на користь законного власника ОСОБА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_2 , як іпотекодавець уклали договір іпотеки

Водночас, порушення права власності позивачки ОСОБА_1 на нерухоме майно тривають, оскільки в процесі розгляду справи №501/1537/18 позивачка дізналась, що відповідач ОСОБА_2 передав майно, що не належало йому в іпотеку відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Так, 21.06.2017 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яік іпотекодержателі та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки нерухомого майна будівлі магазину перукарні, загальною площею 496,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08. Зазначений договір посвідчено державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.

В той же день, 21.06.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на нерухоме майно накладено заборону відчуження.

Позивачка стверджує, що укладання відповідачами договору іпотеки, а також державна реєстрація обтяжень і Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушують її право власності на будівлю магазину-перукарні, тому вона звернулась до суду з відповідним позовом.

Відповідачі не скористались правом надати до суду відзив на позов.

Позивач (його представник) в судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просять провести судове засідання за відсутності позивача та його представника, не заперечували проти проведення заочного рішення, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 27.06.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.92).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 17.07.2024 відкрито провадження у справі (а.с.98-99).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 31.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.135).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі №501/1537/18, залишеним у відповідній частині без змін постановою Верховного суду від 02.02.2022, витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вищезазначену будівлю (а.с.20-30, 31-40).

У зв`язку із набранням законної сили вищевказаними судовими рішеннями, позивачка звернулась до державного реєстратора, який скасував державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, здійснені за ОСОБА_2 та зареєстрував право власності позивачки на нерухоме майно на підставі судових рішень (номер запису про речове право: 49211236), тип речового права: право власності, дата державної реєстрації: 07.02.2023, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.41-44).

В межах цивільної справи №501/1537/18 право власності ОСОБА_1 захищено шляхом витребування майна з чудового незаконного володіння на користь законного власника ОСОБА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_2 .

Водночас, 21.06.2017 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яік іпотекодержателі та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки нерухомого майна будівлі магазину перукарні, загальною площею 496,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08. Зазначений договір посвідчено державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. (а.с.50-53).

В той же день, 21.06.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на нерухоме майно накладено заборону відчуження на вказане майно.

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі №501/1537/18, залишеним у відповідній частині без змін Постановою Верховного суду від 02.02.2022, витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вищезазначену будівлю магазину перукарні, загальною площею 496,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-30, 31-40).

У зв`язку із набранням законної сили вищевказаними судовими рішеннями, позивачка звернулась до державного реєстратора, який скасував державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, здійснені за ОСОБА_2 та зареєстрував право власності позивачки на нерухоме майно на підставі судових рішень (номер запису про речове право: 49211236), тип речового права: право власності, дата державної реєстрації: 07.02.2023, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.41-44).

Щодо визнання недійсним іпотечного договору, припинення обтяжень нерухомого майна, суд керується наступним.

В межах цивільної справи №501/1537/18 право власності ОСОБА_1 захищено шляхом витребування майна з чудового незаконного володіння на користь законного власника ОСОБА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_2 .

Водночас, порушення права власності позивачки ОСОБА_1 на нерухоме майно тривають, оскільки в процесі розгляду справи №501/1537/18 позивачка дізналась, що відповідач ОСОБА_2 передав майно, що не належало йому в іпотеку відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що 21.06.2017 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як іпотекодержателі та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки нерухомого майна будівлі магазину перукарні, загальною площею 496,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08. Зазначений договір посвідчено державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. номер запису про іпотеку: 21036562 (а.с.50-53).

В той же день, 21.06.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на нерухоме майно накладено заборону відчуження на вказане майно номер запису про обтяження: 21036806.

Питання щодо застосування механізму витребування майна як самостійної підстави для припинення іпотеки було предметом розгляду Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Так, в Постанові Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №756/15538/15 (провадження 61-18736сво18) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду дійшла висновків, що є підстави для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.05.2019 року у справі №202/1148/17 (провадження №61-38257св18) про те, що витребування майна від добросовісного набувача припиняє основне зобов`язання та є самостійною підставою для припинення іпотеки. Натомість, висловлено позицію, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Оскільки Закон України «Про іпотеку», який є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому такі підстави не припиняють основне зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки.

У зв`язку з цим, саме по собі витребування спірного об`єкту нерухомості з незаконного володіння без припинення іпотеки та обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, не відновить у повній мірі право власності позивача на майно, адже позивач буде позбавлений основоположної правомочності власника - права розпорядження нерухомим майном.

Відповідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст.583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Відповідно до ст.1 Закон України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов:

- нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

- нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

- нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як зазначено вище, спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника ОСОБА_1 поза її волею, адже остання не укладала будь-яких договорів про відчуження спірної квартири.

У зв`язку з цим, ОСОБА_2 не є законним власником майна, а отже і не мав права розпорядження спірним об`єктом нерухомості.

У зв`язку з чим, Договір іпотеки номер запису про іпотеку: 21036562, дата державної реєстрації 21.06.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем в момент його укладення не відповідав вимогам ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про іпотеку», ч.1 ст.317, ч.ч.1, 2 ст.319, ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України та відповідно до положень статті 215 ЦК є недійсним.

Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведеною нормою передбачено, що власник майна має право шляхом подання негаторного позову вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Ця норма регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані з позбавленням володіння майном.

Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину (п.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Водночас обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставах, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема, визнання іпотечного договору недійсним.

За обставин, що склалися, перешкодою у здійсненні позивачем повноважень щодо розпорядження належним йому на праві власності майном є саме наявність обтяження, реєстрація якого була проведена на підставі оспорюваного договору іпотеки, за яким Відповідач-1 (іпотекодавець), не мав правових підстав розпоряджатися цим майном. Отже, самим лише фактом існування договору іпотеки, який був підставою для проведення державної реєстрації іпотеки та обтяження (заборони на нерухоме майно), порушено право позивача на практичну реалізацію правомочності щодо розпорядження належним йому на праві власності майном.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлено статтею 215 ЦК.

Висновки стосовно обрання способу захисту порушених прав позивача висловлені у Постанові Верховного Суду від 07.12.2020 у справі № 711/2034/18 (провадження № 61-6459св20), де вказано, що позивачем з урахуванням правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №756/15538/15 (провадження 61-18736сво18) правильно обрано спосіб захисту у вигляді витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації прав. Так, у постанові зазначено: «Судами попередніх інстанцій встановлено, що договір іпотеки, предметом обтяження якої є квартира позивача, укладено без згоди належного власника та не за її волею. Таким чином висновки судів попередніх інстанцій, що спірний договір іпотеки від 23 листопада 2017 року не відповідає вимогам частини першої статті 203 ЦК України та має бути визнаний недійсним у зв`язку з відсутністю волевиявлення власника майна на передачу його в іпотеку є правильними».

Згідно з положеннями ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У зв`язку з викладеним, виходячи з того, що Іпотечний договір - номер запису про іпотеку: 21036562, дата державної реєстрації 21.06.2017, посвідчений державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем є недійсним, накладені на підставі вказаного договору обтяження речових прав, підлягають припиненню.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації обтяжень об`єкта нерухомого майна задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір іпотеки, укладений ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений 21.06.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстровано в реєстрі за №11690.

Скасувати державну реєстрацію обтяжень об`єкта нерухомого майна будівлі магазину перукарні, загальною площею 496,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, а саме:

- іпотеки номер запису про іпотеку: 21036562, дата державної реєстрації 21.06.2017, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович;

- заборони на нерухоме майно номер запису про обтяження: 21036806, дата державної реєстрації 21.06.2017, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко