Справа № 522/4616/25
Провадження № 2/522/4404/25
У Х В А Л А

12 березня 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чернявська Л.М., розглянувши матеріали справи за позовом громадянина України ОСОБА_1 до громадянки РФ ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2025 року до суду надійшов позов громадянина України ОСОБА_1 до громадянки РФ ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.03.2022 року, 9230015 Відділом запису актів цивільного стану міста-курорту Анапа управління записами актів цивільного стану Краснодарського краю, про що зроблений відповідний актовий запис № 0.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступних висновків.

Розгляд справи проводиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів до заяви додається оригінал свідоцтва про шлюбу.

Утім, оригінал свідоцтва про шлюб відсутній в матеріалах справи.

Пред`явлений позов підлягає залишенню без руху, оскільки позивачем не додано до позовної заяви оригінал свідоцтва про шлюб.

Відповідно до роз`яснень, які надані в п.4 постанови Пленум Верховного Суду України 21.12.2007 року N 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила щодо залишення позову без руху.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Разом з цим, відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 р., укладеної між державами членами СНД, зокрема, Україною і Російською Федерацією, та ратифікованою Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Дія вказаної Конвенції відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-IX від 01.12.2022, який набрав чинності 23.12.2023, була зупинена у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.

Так, дія Конвенції від 22.01.1993 року та Протоколу від 28.03.1997 року зупинена з 27.12.2022 року.

Таким чином, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка залишається чинною у відносинах України з росією і білоруссю.

Водночас, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 р. № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» було установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.05.2022 року у справі №478/1072/21, від 09.04.2024 року у справі №143/664/23 та 15 серпня 2024 року у справі №643/8133/23.

Разом з цим, як вбачається з копії Свідоцтва про шлюб, останнє видане після 24 лютого 2022 року, а відтак Позивачу необхідно надати апостиль відповідного Свідоцтва про шлюб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву громадянина України ОСОБА_1 до громадянки РФ ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків в позовній заяві, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л. М. Чернявська