Справа №345/603/25
Провадження № 2/345/545/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки у спільній частковій власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (матір позивача та відповідача), ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала по АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 залишила та посвідчила заповіт на користь ОСОБА_2 (відповідача). Після смерті матері ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . 16 серпня 2023 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Гошовською С.В листом №244/02-14, ОСОБА_2 (відповідачу) відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами що знаходиться в АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 та відсутністю документа, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у колгоспному дворі на дане нерухоме майно. У зв`язку з цим, відповідач звернувся із позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно, а саме, 4/5 частки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.12.2024 року позов задоволено, визнано за відповідачем право власності на спадкове майно, а саме, 4/5 частки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживав та проживає по АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягу з погосподарської книги № 20 за 1991-1995 роки виданої Голинським старостинським округом Калуської міської ради Івано-Франківської області зазначено, що об`єкт ПГО №1180 за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року господарство відносилось до категорії «колгоспний двір» і в ньому були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 син; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 син.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 лютого 1988 року, посвідчено, що в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить членам колгоспному двору, головою якого ОСОБА_4 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №13 від 13 січня 1988 року. Зазначений в цьому документі житловий будинок зареєстрований в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за колгоспним двором, головою якого ОСОБА_4 та записаний в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 576 від 15 лютого1988 року.

Однак, позивач не може належним чином розпоряджатися своєю 1/5 часткою майна, оскільки оригінал свідоцтва від 15.02.1988 року, який виданий на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №13 від 13 січня 1988 року втрачений, залишилася тільки копія, таким чином відсутня можливість на проведення у визначеному порядку реєстрації права власності. У зв`язку з цим, позивач звернувся із позовом до суду про визначення частки у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору, а саме 1/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.29-30).

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що позов підтримує повністю, просить задовольнити (а.с.32).

У підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилися, однак подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення (а.с.33).

Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідачем по справі визнано вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала по АДРЕСА_1 (а.с.11, 18-20).

ОСОБА_3 була матір`ю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 (а.с.9, 18-20, 21-24).

За життя мати сторін ОСОБА_3 залишила та посвідчила заповіт на користь ОСОБА_2 (відповідача). Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . 16 серпня 2023 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Гошовською С.В листом №244/02-14, ОСОБА_2 (відповідачу) відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами що знаходиться в АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 та відсутністю документа, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у колгоспному дворі на дане нерухоме майно. У зв`язку з цим, відповідач звернувся із позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно, а саме, 4/5 частки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.12.2024 року позов задоволено, визнано за відповідачем право власності на спадкове майно, а саме, 4/5 частки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.21-24).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживав та проживає по АДРЕСА_1 (а.с.18-20).

Згідно з Витягу з погосподарської книги №20 за 1991-1995 роки, виданої Голинським старостинським округом Калуської міської ради Івано-Франківської області, зазначено, що об`єкт погосподарського обліку №1180 за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року господарство відносилось до категорії «колгоспний двір» і в ньому були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 син; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 син; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 син (а.с.19).

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 лютого 1988 року, посвідчено, що в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить членам колгоспному двору, головою якого ОСОБА_4 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №13 від 13 січня 1988 року. Зазначений в цьому документі житловий будинок зареєстрований в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за колгоспним двором, головою якого ОСОБА_4 та записаний в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 576 від 15 лютого 1988 року (а.с.26).

Судом встановлено, що позивач не може належним чином розпоряджатися своєю 1/5 часткою майна, оскільки оригінал свідоцтва від 15.02.1988 року, який виданий на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №13 від 13 січня 1988 року втрачений, залишилася тільки копія, таким чином відсутня можливість на проведення у визначеному порядку реєстрації права власності.

З 15 квітня 1991 року був введений в дію Закон України «Про власність» в якому відбулося усуспільнення власності і власність колгоспного двору припинила своє існування.

Тому до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке існувало до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Так право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року проживали в ньому і брали участь у веденні спільного господарства. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб.

В цьому випадку станом на 15.04.1991р. в колгоспному дворі згідно виписки з погосподарської книги проживали члени колгоспного двору в кількості 5 (п`ятьох) осіб.

З введенням Закону України «Про власність» згідно ст.ст.17,18 цього закону колгоспна власність будинковолодіння в АДРЕСА_1 перетворилась у спільну сумісну власність всіх 5 (п`ятьох) осіб.

Згідно ст. 368 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст. 370 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) частки у спільній сумісній власності є рівними, а згідно ст. 369 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) співвласники майна користуються ним спільно, а розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників.

Та як згідно ст.370 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) частки є рівними, то у цьому випадку всім 5 (п`ятьом) власникам спільної сумісної власності, станом на 1991 рік належало по 1/5 частки будинку, а відтак ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було визначено по 1/5 частки будинковолодіння у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору.

Згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.12.2024 року справа №345/6352/24, визнано за відповідачем право власності на спадкове майно, а саме, 4/5 частки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.21-24).

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, домоволодіння АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики: літ. А житловий будинок загальна площа 127,8 кв.м., літ. Б сарай загальна площа 24,7 кв.м.; літ. В сарай загальна площа 38,5 кв.м.; літ. Глітня кухня загальна площа 41,2 кв.м.; літ. Д погріб загальна площа 12,0 кв.м.; літ. Е вбиральня загальна площа 1,3 кв.м.; № 1 криниця 4 м.пг; №2 огорожа 127,2 кв.м.; № 3 ворота 7,2 кв.м. (а.с.13-17

Інвентаризаційна вартість домоволодіння станом на 04.11.2024 року становить 245500,00 грн (а.с.27).

Згідно ст.123 Цивільного кодексу Української РСР розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Разом з тим, роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року №20 з подальшими змінами та доповненнями «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказують на те, що «положення ст. 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство.»

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: - право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи той факт, що відповідачем (якому як співвласнику належить 4/5 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 ) позов визнано повністю, а матеріалами справи доведено право позивача на 1/5 частину зазначеного домоволодіння, то суд приходить до висновку, що є усі підстави щодо визнання права власності на 1/5 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 за позивачем.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 1/5 частку у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий