Провадження № 2/357/1245/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 березня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Махненко Б. В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини.

З ОСОБА_2 вона зареєструвала шлюб 03.06.2006 року у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 539.

За час спільного проживання у шлюбі мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Всі вони разом проживали однією сім`єю в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Через деякий час їхні сімейні стосунки та сумісне проживання у шлюбі стало неможливе, так як у них постійно виникали суперечки та сварки, внаслідок чого, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2023 шлюб з відповідачем був розірваний.

Відповідач по справі, з моменту їхнього розлучення, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно утримання їхнього сина та дочки. Будь яких грошових коштів для придбання дітям одягу, продуктів, ліків не надає, хоча згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Основний обов`язок батьків, згідно ст. 180 СК України, це утримання дитини до досягнення нею повноліття.

На даний час всі питання стосовно утримання їхніх дітей (купівля одягу, продуктів, ліків для сина, проплата комунальних послуг за житло де вони проживають), лягло на неї.

Найти будь-яке компромісне рішення стосовно утримання їхніх дітей, позивачу з відповідачем не вдається, так як будь-яка тема стосовно надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей викликає у нього бурю негативних емоцій, що в свою чергу спонукає сварку між ними, і вирішення цього питання заходить в безвихідь.

Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Такий рівень позивач не зможе забезпечити, хоча батько їхніх дітей є працездатним та зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів.

Просила суд стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 її користьаліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду, і до досягнення дітьми повноліття, тобто синові ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а в разі продовження навчання сина, то до досягнення ним 23-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочці ОСОБА_4 до 04.06.2021 року, а в разі продовження навчання дочки, то до досягнення нею 23-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Судові витрати покласти на відповідача (а.с. 1-4).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2024 (а.с. 16) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 07 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 21-23).

29 листопада 2024 року за вх. № 63344 на адресу суду надійшла від позивача заява про виправлення недоліків, із позовною заявою про стягнення аліментів та просила стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на її користьаліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду, і до досягнення дітьми повноліття, тобто синові ОСОБА_3 до 09.10.2025 року, дочці ОСОБА_4 до 04.06.2021 року. Судові витрати покласти на відповідача (а.с. 27-30).

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України).

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 937188 від 02.12.2024, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді щодо визначення підсудності, вбачається, що за вказаними параметрами особу ОСОБА_2 не знайдено (а.с. 31).

02 грудня 2024 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області (а.с. 32).

На адресу суду надійшла відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 33).

Згідно отриманої інформації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знято з реєстрації 05.08.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/009315912 від 05.08.2024, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Враховуючи те, що позивач зареєстрована в м. Біла Церква та предметом спору є стягнення аліментів на дітей, тому дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 10 ст. 187 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою судді від 19 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 29 січня 2025 року (а.с. 34-35).

09 січня 2025 року за вх. № 1200 судом отримано відзив на позовну заяву ( а. с. 40-43 ) з додатками ( а. с. 44-58), в якому позовні вимоги визнав частково, просив стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходу ) відповідача, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, встановленого законодавством. Просив врахувати, що у нього на утриманні перебуває хвора матір, розмір пенсії якої не дозволяє їй купувати необхідні ліки, харчуватися та сплачувати комірне.

Розгляд справи двічі відкладався з різних причин, останній раз до 14 березня 2025 року (а.с. 59, 64).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, надіслала заяву, отримана та зареєстрована канцелярією суду13.03.2025 за вх. № 13514, в якій просила справу за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, розглядати за її відсутності за наявними у справі матеріалами (а.с. 68).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданняне з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся у відповідності до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України, після отримання інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ( а. с. 65 ).

Однак, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, ОСОБА_2 просив розгляд справи проводити у його відсутності (а. с. 43).

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).

В свою чергу, сторони по справі скористувалися вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебували у шлюбі з 03 червня 2006 року зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 539, про що встановлено судовим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2023 року про розірвання шлюбу, та яке набрало законної сили 19.05.2023 (а.с. 11-12).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з наявних в матеріалах справи копій свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яке було видано повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області15 травня 2013року, актовий запис № 1625, вбачається, що батьками неповнолітнього є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9) та свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яке було видано повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 15 травня 2013 року, актовий запис № 587, вбачається, що батьками неповнолітньої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

З наявних у матеріалах справи копій Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/009315859 від 05.08.2024 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14) та Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/009315894 від 05.08.2024 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15). Також, відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/009315912 від 05.08.2024 та копії паспорта про місце проживання, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована і позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 5, 13).

Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач наголошувала, що неповнолітні діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей, та не надає матеріальної допомоги, а вона одна не в змозі забезпечити належний рівень дітям, а тому звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц.

Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Як встановлено та не спростовано матеріалами справи, зокрема, відзивом на позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що спільне життя з позивачем не склалося та на утриманні позивача знаходяться двоє неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, вищевказаним не спростовано, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 залишилися з матір`ю.

Матеріали справи спростовують доводи позивача, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно утримання сина та дочки, оскільки з боку останнього до відзиву додані платіжні інструкції про перерахування коштів, аліменти на дітей ( а. с. 50-54 ).

Водночас, суд завертає увагу, що звертатися до суду та стягувати аліменти за рішенням суду є правом позивача.

Так, єдиною незгодою з позовними вимогами позивача, відповідач у відзиві зазначав, щоб з нього стягували аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) на двох дітей, так як має на утриманні хвору матір.

Водночас, з боку відповідача ОСОБА_2 не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу тому, що його мати ОСОБА_6 дійсно перебуває на його утриманні.

До того ж, з довідки про доходи ОСОБА_6 , остання має дохід та отримує пенсію ( а. с. 47 ), а доказів того, що відповідач купує ліки, продукти харчування, тощо, останнім не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

До того ж, відповідач не надав жодного доказу, що він не може працювати, має вади зі здоров`ям, тощо.

Так, суд не може погодитися з відповідачем стосовно стягнення з нього аліментів на двох дітей у розмірі 1/4 частини, виходячи з наступного.

Чинне законодавство визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів встановлюється судом в залежності від заявлених позовних вимог та з урахуванням норм Сімейного кодексу України.

Той із батьків, з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, дана норма закріплена у статті 183 СК України.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері/батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Отже, відповідно до норм Сімейного кодексу України, аліменти на двох дітей становлять однієї третини.

До того ж, у відзиві на позов, відповідач хоча і просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, встановленого законодавством, а законодавством, як зазначено вище встановлено саме 1/3 частина на двох дітей.

Відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину.

Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду роз`яснив, що батько не може бути звільнений від сплати аліментів на тій підставі, що він не працює і на його утриманні знаходиться непрацездатна мати. Вказані факти також не є достатньою підставою для зменшення присудженого нижчими судами розміру аліментів.

Відповідна постанова у справі № 234/6207/17 (№ 61-7802св18) була ухвалена 15 травня 2018 року.

Отже, нормами чинного законодавства визначено, що відсутність доходів не знімає з боржника обов`язки по сплаті аліментів.

До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Отже, батьки рівні не тільки в правах на дитину, але і в обов`язках щодо її забезпечення.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, при визначенні розміру аліментів, суд оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується для забезпечення гармонійного розвитку, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, визначений законодавством, обов`язок обох батьків утримувати дітей, матеріальний стан позивача, фізичний та майновий стан відповідача, яка є особою працездатного віку.

На переконання суду 1/3 частина заробітку відповідача на даний час є об`єктивною з огляду на вимоги закону, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом обставинам справи та наданим доказам.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню та з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітейвідповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матірдитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Значне погіршення матеріального становища батька, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц.

В даному випадку, мати дитиниможе подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, а батько дитини відповідно у разі погіршення матеріального становища вимогу про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З 1 січня 2024 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» ставки судового збору змінюються.

Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок ), які підлягали сплаті в 2024 році при зверненні до суду.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 179, ст. ст. 180-184, ч.1 ст. 191 СК України, ст.ст. 4, 13, 19, 82, 133, 141, 211, 247, 265, 273, 274, 353-355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити.

Стягувати із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ,РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт, серія, НОМЕР_2 , виданий 16 липня 2013 року Білоцерківським РС Управління ДМС України в Київській області, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , аліменти на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт, серія НОМЕР_4 , виданий 10 серпня 2006 року Білоцерківським МВМ № 2 ГУ МВС України в Київській області, зареєстрованоїта проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання двох неповнолітніх дітей:сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи 01 листопада 2024 року до досягнення ними повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт, серія, НОМЕР_2 , виданий 16 липня 2013 року Білоцерківським РС Управління ДМС України в Київській області, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь держави в сумі 1 211,20 гривень(одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт, серія НОМЕР_4 , виданий 10 серпня 2006 року Білоцерківським МВМ № 2 ГУ МВС України в Київській області);

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ,(остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт, серія, НОМЕР_2 , виданий 16 липня 2013 року Білоцерківським РС Управління ДМС України в Київській області).

Повне судове рішення складено 14 березня 2025 року.

Суддя О. І. Орєхов