Справа № 509/2676/21
12 березня 2025 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-щі Овідіополь цивільну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-
02.06.2021 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Бочарова А.В. звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до АТ "Страхова група" ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. Підготовче судове засідання призначено на 05.08.2021 року о 09:00 год. у залі судового засідання в приміщенні суду.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09 годину 09.03.2022 року.
16.10.2024 р. до суду надійшло клопотання представника позивачки - адвоката Лабика Р.Р. про долучення доказів, в якому останній просив долучити до матеріалів цивільної справи вирок Літинського районного суду Вінницької області від 06.03.2023 у справі №137/1377/20, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року у справі №137/1377/20 та постанову Верховного Суду від 28 березня 2024 року у справі №137/1377/20 (провадження №51-4767км23).
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, але звернулись до суду з заявою, відповідно до якої позов підтримують, просять розглядати справу у їх відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, із заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у зв`язку з чим суд ухвалює заочне рішення по справі відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Згідно вироку Літинського районного суду Вінницької області від 06.03.2023 у справі №137/1377/20, ОСОБА_2 близько 05 години 30 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуваючи у стомленому стані, керуючи автомобілем «Opel Zafira", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 346 км, у напрямку м. Хмельницький, неподалік с. Громадське Літинського району Вінницької області, з врахуванням дорожньої обстановки, а саме звуження проїзної частини дороги в напрямку руху, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де сталось зіткнення із автомобілем «MAN TGM 18/250», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по належній смузі руху у зустрічному напрямку руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень загинули п`ять пасажирів автомобіля «Opel Zafira" ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а шостий пасажир був госпіталізований до Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.
Відповідно до висновку експерта №680 від 24.07.2021 р. при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_4 виявлена сполучна травма тіла: травма голови з повним руйнуванням кісток мозкового та лицевого черепу, руйнування головного мозку; травма грудей у вигляді ран, синців та саден по різних поверхнях, крововиливи в плевральній порожнини, переломи грудини, чисельних переломів ребер з обох боків по декількох анатомічних лініях з ушкодженням пристінкової плеври, міжреберних судин, крововиливами в м`які тканини, забої легень та серця, розрив серцевої сорочки; закрита тупа травма живота у вигляді синців та саден, крововилив в черевну порожнину, гемагрогічної інфільтрації клітковини за очеревинного простору, чисельних розривів печінки, селезінки, нирок, кроволивів в брижу; численні синці, садна та рани на кінцівках та тулубі; переломи верхніх та нижніх кінцівок, розрив хребта між 3-ми-4-ми грудніми хребцями з ушкодженням спинного мозку. Сполучна травма тіла у ОСОБА_4 виникла від дії твердих тупих предметів, можливо, в момент шляхово-транспортної пригоди, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_4. Смерть ОСОБА_4 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_4 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.
Згідно свідоцтва про смерть, виданого 25 липня 2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 25 липня 2020 року складено відповідний актовий запис №7292.
Згідно свідоцтва про народження, повторно виданого 28.03.2018 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначено: батько - ОСОБА_10 , матір - ОСОБА_11 , про що 20.05.1963 року складено відповідний актовий запис №70.
Згідно свідоцтва про смерть, виданого 16 жовтня 2000 року Виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_10 (батько загиблої) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 16 жовтня 2000 року складено відповідний актовий запис №13.
Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_3 виданого 08.01.2019 року, ОСОБА_11 (матір загиблої) померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 виданого 13.09.1986 року, народився ІНФОРМАЦІЯ_7 син загиблої ОСОБА_12 , батьками зазначено: батько - ОСОБА_13 , матір - ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5 виданого 08.06.1989 року, народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 дочка загиблої ОСОБА_6 , батьками зазначено: батько - ОСОБА_13 , матір - ОСОБА_4 .
Згідно відповіді Залізничного районного у м. Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану вих. №1366/21.3-26 від 24.12.2020 року актовий запис про шлюб ОСОБА_13 з ОСОБА_4 укладений 30.06.1984 року у Виконавчому комітеті Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу змінено на " ОСОБА_4 ". Зазначений шлюб на даний час розірвано. При розірванні шлюбу у 1984 році прізвище дружини змінено на " ОСОБА_4 ".
Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 03.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у. Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_18 та ОСОБА_6 уклали 03.04.2015 року шлюб. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дочці загиблої ОСОБА_19 ".
Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 02.03.2018 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_21 та ОСОБА_4 уклали 19.07.1997 року шлюб. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище загиблій ОСОБА_4".
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 30.10.2018 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_4 розірвано 30.10.2028 року. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище дружині "ОСОБА_4".
Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_6 виданого 26.10.1999 року, народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 дочка загиблої ОСОБА_1 , батьками зазначено: батько - ОСОБА_21 , матір - ОСОБА_4 .
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №724681 від 12.02.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , 12.02.2020 року повторно встановлено третю групу інвалідності по причині її наявності з дитинства на строк до 01.03.2022 року.
Згідно відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області вих.1500-0403-8/104618 від 18.12.2020 року, ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника.
Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_7 виданого 07.08.2001 року, народився ІНФОРМАЦІЯ_11 син загиблої ОСОБА_23 , батьками зазначено: батько - ОСОБА_21 , матір - ОСОБА_4 .
Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом із цим, ураховуючи те, що вироком Літинського районного суду Вінницької області від 06.03.2023 у справі №137/1377/20, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, який залишений без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року у справі №137/1377/20 та постановою Верховного Суду від 28 березня 2024 року у справі №137/1377/20 (провадження №51-4767км23), суд приходить до висновку про те, що ДТП, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинула матір позивачки - ОСОБА_4 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого.
За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Матеріалами справи встановлено, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 ; донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та син ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Судом встановлено, що батьки загиблої: батько - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір - ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Станом на дату настання страхового випадку потерпіла у шлюбі не перебувала.
На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривень.
Оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» на момент настання смерті потерпілої розмір мінімальної заробітної плати становив 4723,00 грн., а право на страхове відшкодування мали четверо осіб, то розмір належного позивачу, ОСОБА_1 , страхового відшкодування становить 14'169,00 грн. (4723,00 грн. х 12 / 4).
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ "СГ "ТАС" (приватне) 14'169,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування витрат на поховання, суд зазначає наступне.
Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV: "Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку".
Судом встановлено, що загальний розмір відшкодування витрат позивача на поховання не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (56'676,00 грн.).
Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, суд зазначає наступне.
Згідно частини 2 статті 27 Закону №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди: «Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку".
Згідно ч.1, ч.2 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
У загиблої ОСОБА_4 , на день її смерті, на утриманні перебувала дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , якій на день смерті матері було повних 20 років та яка була особою з інвалідністю з дитинства.
Як вже було зазначено вище, шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується інвалідам - на строк їх інвалідності. На дату смерті годувальника позивачці було продовжено групу інвалідності з дитинства до 01.03.2022 року.
Згідно ст.198 Сімейного кодексу України, Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, Позивачка є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю матері.
Згідно п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Тобто при покладенні обов`язку по відшкодуванню шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, на страховика, діюче законодавство передбачає певні межі такої відповідальності. Зокрема, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2. ст. 27 Закону № 1961-ІV)
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком.
На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні.
Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, становить 170'028,00 грн., який розрахований за формулою: 36 х 4723,00 (мінімальну заробітну плату у 2020 році).
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ "СГ "ТАС" (приватне) 170 028,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника підлягають задоволенню.
Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, відтак з відповідача в дохід держави, на підставі статті 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір в розмірі 1981,57 грн..
Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1167, 1168, 1172, 1187, 1201 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 19, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити повністю.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_8 , 170 028,00 грн. (сто сімдесят тисяч двадцять вісім гривень нуль копійок) страхового відшкодування, за спричинену шкоду втратою годувальника, 14 169,00 грн. (чотирнадцять тисяч сто шістдесят дев`ять гривень нуль копійок) страхового відшкодування, за спричинену моральну шкоду та 13 960,20 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят гривень двадцять копійок) страхового відшкодування, за шкоду пов`язану із витратами на поховання.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь держави судовий збір у розмірі 1981,57 грн. (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят одну гривню п`ятдесят сім копійок).
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя А.І.Бочаров