Справа № 486/2001/24
Провадження № 2-о/486/10/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Южноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради Миколаївської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою за участю заінтересованої особи Южноукраїнської міської територіальн громада в особі Південноукраїнської міської ради Миколаївської області, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем

В обгрунтування заяви зазначила, що вона з матір`ю ОСОБА_2 та вітчимом ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю з 17.07.1962 року за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері продовжувала проживати разом з ОСОБА_3 як батько і донька, опікувалася ним, здійснювала догляд, оскільки інших родичів він не має, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Заявниця зазначила, що є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини, нотаріусом було виявлено, що не встановлено факту постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з цим заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.12.2024 року провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження.

В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, представник заявника надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності заявниці, заяву підтримала.

Представник заінтересованої особи Південноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у їх відсутності, не заперечує проти задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Южноукраїнську (Південноукраїнську) Вознесенського району Миколаївської області помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане 17.10.2024 року). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78945961 від 30.10.2024 року після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Лобовою О.М. 30.10.2024 зареєстрована спадкова справа №94/2024 (73209935).

Постановою приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Лобової О.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки наданими документами не підтверджуються родинні відносини зі спадкодавцем та рекомендовано ОСОБА_1 встановити юридичний факт в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно паспорту громадянина України та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 04.12.2024 зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 з 10.06.2005 року.

Мати заявниці ОСОБА_2 неодноразово змінювала прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу: на « ОСОБА_2 » згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 14.08.1950 року, на « ОСОБА_2 » згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 21.07.1958 року, та на « ОСОБА_2 » у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_3 1936 року народження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4 , виданим 17.07.1962 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла (свідоцтво про смерть НОМЕР_5 , видане 07.05.1999 року).

Як вбачається із довідки про склад сім`ї, виданої Центром надання адміністративних послуг, станом на 29.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживає в будинку зі спільним двором будинку, в якому проживає ОСОБА_1 , добре з нею знайома майже 30 років, знає її як дочку ОСОБА_3 . Підтвердила, що заявниця постійно проживала з ОСОБА_3 , та після смерті матері продовжувала проживати з ним, опікувалася ним, здійснювала спільні прогулянки. Після його смерті займалася його похованням.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що проживає в будинку зі спільним двором будинку, в якому проживає ОСОБА_1 . Був знайомий з ОСОБА_3 , а також знайомий з заяницею майже 30 років. Завжди знав, що заявниця та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як дочка та батько. Зі слів ОСОБА_3 йому відомо, що іншої сім`ї він ніколи не мав.

В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що заявник ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, сплачувала комунальні послуги, опікувалася лікуванням ОСОБА_3 , організувала та оплатила поховання, що підтверджується матеріалами справи в сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року по справі №227/2188/21 викладено висновок, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК).

Згідно зі ст. 3 СК України, сім`ю становлять особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я виникає на основі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Особа, яка претендує на спадщину, має довести, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю (мала спільне господарство, витрати тощо), і що таке проживання тривало не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Це можуть бути свідчення сусідів чи інших членів сім`ї; документи, які підтверджують спільне проживання та спільні витрати, тощо.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності СК України.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 вказаної вищезазначеної Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Враховуючи те, що встановлення факту створить для заявника певні юридичні наслідки (можливість оформлення права на спадщину) та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, на підставі зібраних у справі та досліджених доказів суд дійшов висновку, що заявницею було доведено в судовому засіданні факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Южноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради Миколаївської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.О. Волощук