ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2748/23 Номер провадження 22-ц/814/816/25Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Онішкевич М.М.

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Христич О.С.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Самсоновою О.А., повний текст рішення складений 18 жовтня 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

В С Т А Н О В И В:

28.07.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором №6/3124089 від 14.05.2021 у розмірі 622 866,47 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 342,99 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 14.05.2021 було укладено комплексний договір №6/3124089 (кредитний договір). Згідно вказаного кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 500 000,00 грн на період з 14.05.2021 до 13.01.2027. Позичальник за цим договором зобов`язався повертати кредит частинами щомісячно згідно з графіком. На виконання умов цього договору кредитор видав позичальнику кредитні кошти в сумі 500 000,00 грн. Позичальник свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 13.06.2023 заборгованість позичальника перед банком становить 622 866,47 грн, з яких:строкова заборгованість 395 605,61 грн, прострочена заборгованість 45 533,04 грн, прострочені відсотки 50 297,61 грн, загальна сума реструктуризації по простроченій комісії 34 500,00 грн, загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам 34 840,61 грн, рахунок комісії 5 750,00 грн, рахунок нарахованих відсотків 4 589,60 грн, рахунок простроченої комісії 51 750,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за комплексним договором №6/3124089 від 14 травня 2021 року, що склалася станом на 13 червня 2023 року, в розмірі 95 260,86 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5 533,04 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 50 297,61 грн, загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам 34 840,61 грн, нараховані відсотки 4589,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» 1401,45 грн на відшкодування понесених ним судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує. Після звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитом 40 000 грн, що підтверджується наданими ним до матеріалів справи квитанціями. Решта заборгованості відповідачем не погашена. Укладений сторонами кредитний договір від 14.05.2021 №6/3124089 не передбачає дострокового стягнення заборгованості у разі прострочення чергового платежу позичальником. Тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для дострокового стягнення з відповідача на користь позивача поточної заборгованості у розмірі 395 605,61 грн. З матеріалів справи вбачається, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору в частині розміру комісії за обслуговування кредиту є несправедливими. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, в тому числі простроченої та реструктуризації, у зв`язку з чим судом першої інстанції позовні вимоги задоволено частково.

В апеляційній скарзі АТ «Креді Агріколь Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно п.1.4.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,15% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. Таким чином вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії не відповідають дійсності, оскільки опис наданих послуг міститься у п.1.4.2 кредитного договору, що підписаний позичальником. Положення п. 1.4.2 кредитного договору, яким сторони визначили обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, а також інші умови кредитного договору відповідають нормам спеціального закону, а саме ЗУ «Про споживче кредитування». Послуга з обслуговування кредитної заборгованості надається клієнту на постійній основі у незалежності від наявності його звернення (вимоги) та з більшою періодичністю, аніж це передбачено Законом. Таким чином, інформація яка надається не є тотожною тій, яка надається безоплатно. Тобто, інформація яка надається в рамках договору оплатно не є тією інформацією, що згідно із ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» має надаватися безоплатно. Банком було надано позичальнику для ознайомлення договір, який останній добровільно підписав, в тому числі і щодо необхідності сплати комісії. Зазначає, що позичальник був заздалегідь ознайомлений із умовами договору щодо комісії ще перед укладенням договору та погодився на зазначені умови, а отже відсутні підстави вважати умову п. 1.4.2 кредитного договору щодо необхідності сплати комісії несправедливою. Крім того звертає увагу, що попри висновки суду першої інстанції у публічній частині договору врегульовано питання дострокового стягнення боргу, порядок направлення вимоги про дострокове стягнення боргу та визначення моменту набуття банком права на дострокове стягнення. Як вбачається із матеріалів справи, на адресу відповідача було скеровано вимогу про дострокове стягнення від 10.02.2023 за вих. №10451/1014. Однак, у строк, встановлений вимогою та договором відповідачем не здійснено погашення простроченого боргу, у зв`язку із чим банк набув права на дострокове стягнення. З врахуванням наведеного вище вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні 395 605, 61 грн тіла кредиту. Суд першої інстанції не врахував, що платежі, в загальній сумі 40 000, 00 грн були здійснені після 13.06.2023, а саме: 18.03.2024 (10 000 грн), 17.04.2024 (10 000 грн), 22.07.2024 (10 000 грн), 08.10.2024 (10 000 грн). Таким чином, у суду були відсутні правові підстави для відмови у стягненні тіла кредиту в розмірі 40 000, 00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Христич О.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 14.05.2021 АТ «Креді Агріколь Банк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали кредитний договір №6/3124089 (а.с. 22-28).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору №6/3124089 банк надає позичальнику кредит в сумі 500 000,00 грн строком на 68 місяців з 14.05.2021 по 13.01.2027 (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком погашення заборгованості.

Згідно пункту 1.4. за користування кредитом позичальник сплачує:1.4.1. - процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15,00% річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором, 1.4.2. - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) в розмірі 1,15% щомісячно від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1. зазначеного договору.

Позичальник зобов`язався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Позивачем зобов`язання за вказаним договором перед відповідачем виконано, кошти ОСОБА_1 в розмірі 500 000,00 грн виплачені, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.05.2021 №36695996-1 (а.с. 20).

Як підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунками заборгованості, станом на 13.06.2023 заборгованість позичальника перед банком становить:строкова заборгованість 395 605,61 грн, прострочена заборгованість 45 533,04 грн, прострочені відсотки 50 297,61 грн, загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам 34 840,61 грн, рахунок нарахованих відсотків 4 589,60 грн.

Відповідачем вказані розрахунки заборгованості не спростовані.

Після звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитом 40000 грн, що підтверджується наданими ним до матеріалів справи квитанціями (а.с. 88, 126-127).

Решта заборгованості відповідачем не погашена.

Тому суд першої інстанції визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за кредитом в сумі 5 533,04 грн, прострочені відсотки 50 297,61 грн, загальну суму реструктуризації по простроченим відсоткам 34 840,61 грн, та нараховані відсотки у розмірі 4 589,60 грн, а всього 95 260,86 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції взяв до уваги, що згідно пункту 1.2. кредитного договору від 14.05.2021 №6/3124089 кредит надається позичальнику на споживчі потереби (а.с. 22).

Укладений сторонами кредитний договір від 14.05.2021 №6/3124089 не передбачає дострокового стягнення заборгованості у разі прострочення чергового платежу позичальником.

Тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для дострокового стягнення з відповідача на користь позивача поточної заборгованості у розмірі 395 605,61 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач нараховує відповідачу заборгованість за комісією у таких розмірах: загальна сума реструктуризації по простроченій комісії 34 500,00 грн, рахунок комісії 5 750,00 грн, рахунок простроченої комісії 51 750,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена у розмірі 1,15% від суми кредиту щомісячно.

За результатами розгляду справи по суті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що встановивши у кредитному договорі від 14.05.2021 №6/3124089 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими.

При цьому, згідно з розрахунком заборгованості за комісією, яка обрахована у загальному розмірі 92 000,00 грн, є суттєвим порівняно із розміром заборгованості відповідача за кредитом, що обрахована у загальному розмірі 441 138,65 грн, вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Водночас, позивач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема, з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим, наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які банком встановлена комісія.

Таким чином, з матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору в частині розміру комісії за обслуговування кредиту є несправедливими.

З врахування викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, в тому числі простроченої та реструктуризації.

Апеляційний суду складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором №6/3124089 від 14.05.2021 у розмірі 622 866,47 грн, з яких: строкова заборгованість 395 605,61 грн, прострочена заборгованість 45 533,04 грн, прострочені відсотки 50 297,61 грн, загальна сума реструктуризації по простроченій комісії 34 500,00 грн, загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам 34 840,61 грн, рахунок комісії 5 750,00 грн, рахунок нарахованих відсотків 4 589,60 грн, рахунок простроченої комісії 51 750,00 грн.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками справи, що 14.05.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №6/3124089 (а.с. 22-28).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору №6/3124089 банк надає позичальнику кредит в сумі 500 000,00 грн строком на 68 місяців з 14.05.2021 по 13.01.2027 (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком погашення заборгованості.

Кредит надається позичальнику на споживчі цілі (п.1.2).

Згідно пункту 1.4. за користування кредитом позичальник сплачує: 1.4.1. - процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15,00% річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором, 1.4.2. - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) в розмірі 1,15% щомісячно від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1. зазначеного договору.

Позивачем зобов`язання за вказаним договором перед відповідачем виконано, кошти ОСОБА_1 у розмірі 500 000,00 грн виплачені, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.05.2021 №36695996-1 (а.с. 20).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13.06.2023 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №6/3124089 від 14.05.2021, яка становить: строкова заборгованість 395 605,61 грн, прострочена заборгованість 45 533,04 грн, прострочені відсотки 50 297,61 грн, загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам 34 840,61 грн, рахунок нарахованих відсотків 4 589,60 грн, а всього 622 866,47 грн.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що укладений сторонами кредитний договір від 14.05.2021 №6/3124089 не передбачає дострокового стягнення заборгованості у разі прострочення чергового платежу позичальником, тому відсутні підстави для дострокового стягнення з відповідача на користь позивача поточної заборгованості у розмірі 395 605,61 грн, з врахуванням наступного.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 14.09.2016 у справі №6-223цс16, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до пункту 11 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», передбачена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема і щодо порядку дострокового повернення кредиту (пункт 11 частини 3).

Статтею 12 вказаного Закону передбачено умови договору про споживчий кредит, серед яких також порядок дострокового повернення кредиту (п.13).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» уразі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Згідно матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №6/3124089 від 14.05.2021 видано на споживчі потреби (п.1.2.), у свою чергу договір не містить положень щодо регулювання порядку дострокового стягнення. Не містять умови кредитного договору і положення, що у випадку прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку кредитування.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у стягненні тіла кредиту достроково не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскільки наявність в електронному вигляді Правил надання споживчого кредиту не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У частині вирішення позовних вимог про стягнення комісії в загальному розмірі 92 000 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом з тим, згідно зі статтями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21 зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно умов кредитного договору №6/3124089 від 14.05.2021 щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена у розмірі 1,15% від суми кредиту щомісячно (п. 1.4.2).

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з обслуговуванням кредитної заборгованості, передбачена додатком №1 до комплексного договору №6/3124089 від 14.05.2021 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит»кредитного договору (колонка 7.2). Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості у період з 14.05.2021 до 13.01.2027 сукупно складає 391 000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановивши у кредитному договорі №6/3124089 від 14.05.2021 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 391 000 грн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими.

При цьому, згідно з графіком платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 245 186 грн та комісії у розмірі 391 000 грн є суттєвим порівняно із розміром кредиту, отриманого ОСОБА_1 (500 000 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про те, що розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору в частині розміру комісії за обслуговування кредиту є несправедливими.

При цьому колегія суддів враховує, що у кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У свою чергу банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2023 року у справі №382/1621/21, від 06.11.2023 у справі №204/224/21.

З врахуванням викладеного доводи апеляційної скарги в частині безпідставної відмови у стягнення комісіє є необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов