Провадження № 2/205/763/25
11 березня 2025 рік м. Дніпро
Ленінський районний суду м. Дніпропетровська
у складі головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:
- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позик, оформленими розписками, в розмірі 7 000, 00 Доларів США;
- стягнути з відповідача на користь позивача проценти від суми позик в розмірі 2 473,36 дол. США;
- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки річних за прострочення строків повернення позик в розмірі 321,43 дол. США.
А також судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування вимог позову зазначає, що 08.01.2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач 08.01.2022 року надав відповідачу позику у сумі 6 500,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути позику в строк до 15 серпня 2022 року, про що складено відповідну розписку. 09.01.2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач 09.01.2022 надав відповідачу позику у сумі 500,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути позику в строк до 01 лютого 2023 року, про що складено відповідну розписку. Однак, станом на сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 позику за договорами не повернув. Відповідач не вживає будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості. Крім того, ст.. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по договору позик від 08.01.2022 та 09.01.2022 року, що станом на дату подання позову становить: 304,96 дол. США. та 16,47 дол. США. Сума процентів від суми позик становить відповідно 2 248,63 дол. США та 224,73 дол. США.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року дану справу передано за підсудністю на розгляд Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Бізяєвій Н.О.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення виявлених недоліків позову.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року, після усунення позивачем недоліків, справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання позивач та його представник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. До суду надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Всі конверти з повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання повернулись до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". До того ж відповідно до довідки про доставку на електронну пошту судової кореспонденції, відповідач отримав лист 27.02.2025. Причини неявки суду не повідомлено.
Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст. 128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення у відсутності учасників справи, що відповідає ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке базується на повному та об`єктивному розгляді матеріалів справи, суд ретельно дослідив надані докази та дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на такі обставини.
Цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін, як це передбачено ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна особа має право на звернення до суду для захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, як це передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК України. Суд забезпечує захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб у порядку, визначеному законами України (ст. 16 ЦК України). У разі відсутності конкретного способу захисту, суд може визначити ефективний спосіб на підставі поданих вимог, якщо він не суперечить законодавству (ст. 5 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).
У свою чергу, договір, за змістом ст. 626 ЦК України, визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Суд встановив такі факти та їх правовідносини.
09 січня 2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір у вигляді підписаної ОСОБА_2 розписки, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у борг кошти в розмірі 6 500,00 дол. США, строк повернення до 15 серпня 2022 року (а.с. 18).
09 січня 2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір у вигляді підписаної ОСОБА_2 розписки, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у борг кошти в розмірі 500,00 дол. США, строк повернення до 01 лютого 2023 року (а.с. 19).
Згідно з ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.".
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц.
На підтвердження позовних вимог суду надані, власноручно написані відповідачем ОСОБА_3 розписки від 09.01.2022 року, в яких зазначено всі істотні умови правочину позики, а саме: анкетні дані сторони договору, суму і валюту фактично отриманих в борг грошових коштів, зобов`язання позичальника ОСОБА_3 повернути ці кошти позивачеві ОСОБА_1 в строк до 15.08.2022 та відповідно до 01.02.2023.
Оцінивши надані позивачем докази, суд встановив, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів із чітко визначеними строками їх повернення. Письмова розписка, надана позивачем, підтверджує факт отримання коштів відповідачем, а також свідчить про невиконання ним своїх зобов`язань за умовами договору.
Суд також враховує, що відповідач не надав жодних доказів, які могли б підтвердити погашення боргу чи спростувати вимоги позивача.
Щодо валюти договору.
У законодавстві України відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 340/385/17) зроблено висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні.
Тому вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 7 000,00 доларів США підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За. ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної за результатами розгляду цивільної справи № 444/9519/12 у постанові від 28 березня 2018 року, визначено, що зі спливом визначеного договором строку кредитування право кредитодавця (позикодавця) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (позикою) припиняється. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З матеріалів справи та поданого договору вбачається, що сторони договору не погоджували сплату відсотків за користування грошовими коштами, тому позивач визначав їх на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки борг не повернуто, перевіривши подані суду розрахунки, тому вимоги про їх стягнення за період з 16.08.2022 до 08.03.2024 року в розмірі 2 248,63 дол. США та за період з 02.02.2023 до 08.03.2024 року в розмірі 224,73 дол. США також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12.
Три процента річних розраховується за формулою: Проценти = (сума боргу) х (процентна ставка)/ 100/ (кількість днів у році) х (кількість днів у місяці).
Розрахунок трьох відсотків річних поданий разом із позовом про стягнення відповідає методиці розрахунку, а отже вимога про стягнення 3 відсотків річних є правомірною та підлягає задоволенню.
Позивач нарахував три відсотка річних за період з 16.08.2022 до 08.03.2024 року в розмірі 304,96 дол. США та за період з 02.02.2023 до 08.03.2024 року в розмірі 16,47 дол. США, які підлягають стягненню з відповідача.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 730,29 грн.відповідно до задоволеної частини позовних вимог.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 280-284 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, процентів від суми позик та відсотків річних за прострочення строків повернення позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики, оформленими розписками, в розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів 00 центів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти від суми позик в розмірі 2 473 (дві тисячі чотириста сімдесят три) долара 36 центів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки річних за прострочення строків повернення позик в розмірі 321 (триста двадцять один) долар 43 цента США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти судовий збір у розмірі 3 730 (три тисячі сімсот тридцять) грн. 29 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне зачоне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 12 березня 2025 року.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 :

Суддя: Н.О. Бізяєва