ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2079/25 Справа № 209/256/24 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Ганна Вікторівна, про визнання договору дарування частини квартири недійсним,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Осипенко Артем Валерійович,

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

24.01.2024 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Ганна Вікторівна, про визнання договору дарування частини квартири недійсним, в якому позивач просив визнати недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 (наразі м. Кам`янське).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Ганна Вікторівна, про визнання договору дарування частини квартири недійсним відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

27.11.2024 рокувід ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Осипенко Артем Валерійовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що Актом № 487 від 26.12.2023 року встановлено, що відповідачка не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року по теперішній час.

Суд першої інстанції не врахував, що у якості підстави позову, позивач посилався на фіктивність оспорюваного договору дарування, але цій обставині суд не надав жодної правової оцінки.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Від приватного нотаріуса Панко Г.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Від адвоката Осипенко А.В. надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника - адвоката Осипенко А.В.

Відповідачка та її представник належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.155), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

04.10.2003 року позивач та ОСОБА_3 уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1 .

27.02.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого ОСОБА_4 прийняла 1/2 частину вказаної квартири у дар, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г.В.

ОСОБА_4 06.02.2016 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції зазначив, що позивач при зверненні до суду з цим позовом не зазначив та не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження того, що договір дарування було укладено під впливом обману позивача з боку відповідачки, що є процесуальним обов`язком позивача, обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог також не підтверджують цих обставин, тому відсутні підстави для задоволення його позову. Тобто позивач не довів обставин, необхідних для визнання договору дарування недійсним на підставі статей 203, 230 та 717 ЦК України.

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що треба відмовити у задоволенні позову по суті, а тому наслідки застосування пропущення строків позовної давності у даному випадку не застосовуються.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Щодо доводу апеляційної скарги, що відповідачка не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року по теперішній час слід зазначити, наступне: з копії паспорту наданого позивачем (а.с.11) вбачається, що позивач зареєстрований в АДРЕСА_2 , тобто зареєстроване місце проживання позивача на іншою адресою ніж в спірній квартирі.

Відповідачка, як співвласник, в силу приписів статті 361 ЦК України, має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Таким чином, для вирішення даного спору не має значення хто фактично користується спірною квартирою (позивач, відповідачки або треті особи).

Щодо доводу апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що у якості підстави позову, позивач посилався на фіктивність оспорюваного договору дарування, але цій обставині суд не надав жодної правової оцінки, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Правовим наслідком договору дарування є перехід права власності на майно від дарувальника до обдарованого.

З копії договору дарування частини квартири (а.с.15-16) вбачається, що позивач, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлений з приписами законодавства передав безоплатно в дар у власність відповідачці частину квартири АДРЕСА_1 .

Тобто правові наслідки відбулись, у квартири стало два власника, а тому стверджувати, що договір фіктивний, не має підстав.

Той факт, що між позивачем та відповідачкою не склались стосунки та вони розлучились не дає правових підстав для визнання угод, що були між ними багато років по тому, недійсними.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Осипенко Артем Валерійович залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: