Справа №705/1496/25
2/705/1801/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Друга уманська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовська Наталія Георгіївна про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом.

Разом з подачею позову до суду позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову. У своїй заяві позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , який був батьком також відповідачеві ОСОБА_2 та третім особам: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За життя батько залишив заповіт на ОСОБА_2 , яким заповів останній належну йому земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0405, площею 3,8878 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 18.11.2024 ОСОБА_2 отримала у спадщину 15/16 частки вищевказаної земельної ділянки, про що отримала відповідне свідоцтво. Оскільки він є особою з інвалідністю, то 18.11.2024 також отримав свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/16 частку даної земельної ділянки. Отримавши дане свідоцтво позивачем виявлено, що 20.06.2012 державним нотаріусом Ящуком Д.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_5 , після смерті його дружини ОСОБА_6 , на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0405, площею 3,8878 га, не врахувавши інтереси усіх спадкоємців першої черги, які також мали право отримати по 1/5 частки на спірну земельну ділянку за законом (фактично прийняли спадщину). Таким чином, його батько ОСОБА_5 неправомірно успадкував одноособово земельну ділянку, що призвело до того, що відповідач ОСОБА_2 також неправомірно отримала у спадок 15/16 частини земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0405, площею 3,8878 га. Враховуючи викладене, він позбавлений права отримати належну йому в порядку спадкування по закону від матері 1/5 частини земельної ділянки та обов`язкову 1/80 частку вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування по закону від батька, а загалом 17/80 частини земельної ділянки, що становить 0,83 га. Оскільки відповідач є громадянкою Республіки Молдова, тому зобов`язана протягом року відчужити земельну ділянку , яку отримала у спадок. Тому просить суд накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0405, площею 3,8878 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки, в тому числі набуття, зміну, припинення речових прав на нерухоме майно права власності, користування (оренда, найм, тощо), обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотека, заборона відчуження, тощо).

Розглянувши заяву про забезпечення позову суддя дійшов такого висновку.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, відповідно до ч. 1 та ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5)ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про

забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на

підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно

виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого

рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу

відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про

забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб,

права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто арешт на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 320/3560/18, заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

Як зазначено позивачем, 18.11.2024 ОСОБА_2 отримала у спадщину 15/16 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0405, площею 3,8878 га, про що отримала відповідне свідоцтво. Оскільки він є особою з інвалідністю, то 18.11.2024 також отримав свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/16 частку даної земельної ділянки. При цьому, відомості про права власності щодо вказаного об`єкту нерухомості суду не надані.

Разом з цим, позивач посилається на те, що оскільки відповідач є громадянкою Республіки Молдова, тому зобов`язана протягом року відчужити земельну ділянку, яку отримала у спадок. Позивач вважає, що у зв`язку з цими обставинами необхідно вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на відповідну земельну ділянку. При цьому, до матеріалів позову не долучено будь-яких доказів, що відповідач ОСОБА_2 є громадянкою іншої держави, при цьому в позові зареєстроване місце проживання відповідача вказує с.Текуча Уманського району.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, суд зауважує, що заява не відповідає вимогам ч.1 ст. 151 ЦПК України, є необґрунтованою та непідтвердженою належними та допустимими доказами щодо належності майна конкретній особі, на яке просить накласти арешт, заявником не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог, а викладені в заяві підстави є неналежно обґрунтованими, а отже не є достатніми для задоволення цієї заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами суддя вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 82,151-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до суду апеляційної інстанції через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Л. Гудзенко