ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач звернулась до суду з цим позовом, у якому просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку після смерті її батька ОСОБА_4 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/3 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 за життя заповіт не склав, тому відповідно до ст. 1223, 1261 ЦК України право на спадкування за законом одержала ОСОБА_1 як спадкоємиця першої черги. Інші спадкоємці, сини померлого, відповідно до ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при цьому будь-яких дій щодо прийняття спадщини не вчиняли.

Факт родинних відносин між батьком та донькою підтверджується свідоцтвом про народження, в якому вказано батьком ОСОБА_4 .

В установлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Першої Фастівської державної нотаріальної контори Тамари Ленченко, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на 1/3 житлового будинку, яка увійшла до спадкової маси.

Позивач зазначає, що спадкодавець за життя розпочав процедуру оформлення правовстановлюючих документів на вказану частину будинку, однак не завершив її.

На підтвердження цих обставин надала суду довідку № 728 від 29.04.2015 року, видану Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_4 , згідно з якою право власності на 1/3 частину житлового будинку, інвентаризація якої проведена на ім`я ОСОБА_4 , не зареєстровано.

Крім цього, згідно з архівними даними КПФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.03.2013, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та дублікат правовстановлюючого документу на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не видавався та не реєструвався.

Відповідно до довідки від 07 березня 2025 року № 259, виданої Комунальним підприємством Фастівське бюро технічної інвентаризації»», згідно з архівними даними КП ФМР «Фастівське БТІ», станом на 01.01.2013 року право власності на 2/3 частини житлового будинку зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 . 1/3 частина будинку не зареєстрована. На момент проведення технічної інвентаризації 18.03.2015 на замовлення ОСОБА_4 самовільного будівництва не виявлено.

Документом, що підтверджує проживання та право власності ОСОБА_4 на будинок є дело №506, почате у грудні 1992 року, відповідно до якого у переліку осіб власників домоволодінь є ОСОБА_4 .

Згідно з відомостями технічного паспорта від 04.01.1993 на житловий будинок індивідуального житлового фонду, одним із власників будинку був ОСОБА_4 .

В подальшому КП ФМР «Фастівське бюро технічної інвентаризації» виготовлено новий технічний паспорт, згідно з яким станом на 18.03.2015 власником 1/3 будинку по АДРЕСА_1 .Мотовилівка є ОСОБА_4 .

Згідно з технічним паспортом, виданим КП ФМР «Фастівське бюро технічної інвентаризації», будинок збудований 05 серпня 1992 року.

Позивач, посилаючись на законодавство, звертає увагу, що до будинків, які побудовані до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, а документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

За відсутності правовстановлюючого документа про право власності на 1/3 частину вказаного будинку позивач не може реалізувати своє право на спадкування.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, також витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .

У підготовчому судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, що викладені у ній. Додатково пояснила, що цей будинок збудований у 1930 році та успадкований померлим ОСОБА_4 та його тещею ОСОБА_5 . Остання оформила своє право власності на 2/3 частини будинку належним чином та у подальшому ця частина будинку успадкована братом позивача. На1/3 частину будинку батько позивача документи за життя не оформив, що стало причиною звернення позивачки до суду з цим позовом. Також зазначила, що це домоволодіння тривалий час належить родині позивачки і між ними вже існує усталений порядок користування ним та домовленість щодо спадкування. У зв`язку з цим відповідачі не заявляли свої права на 1/3 частину будинку та спору щодо цього між ними немає.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, за змістом якої визнав вимоги позовної заяви та не заперечував проти її задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, за змістом якої визнав вимоги позовної заяви та не заперечував проти її задоволення.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 15.05.2023 Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 603 (а.с. 14).

Згідно з відомостями довідки № 728 від 29.04.2015 року, виданої Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_4 , право власності на 1/3 частину житлового будинку, інвентаризація якої проведена на ім`я ОСОБА_4 , не зареєстровано.

На момент проведення поточної технічної інвентаризації 18.03.2015 року самовільного переобладнання та самовільних забудов в домоволодінні не виявлено.

Згідно з архівними даними КПФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.03.2013, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та дублікат правовстановлюючого документу на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не видавалися та не реєструвалися.

Відповідно до довідки від 07 березня 2025 року № 259, виданої Комунальним підприємством «Фастівське бюро технічної інвентаризації». На момент проведення технічної інвентаризації 18.03.2015 на замовлення ОСОБА_4 самовільного будівництва не виявлено. Згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ», станом на 01.01.2013 року , витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та Дублікат правовстановлюючого документу на 2/3 частини житлового будинку не видавалися та не реєструвалися.

Згідно з відомостями дела №506, початого у грудні 1992 року, у переліку осіб власників домоволодіння є ОСОБА_4 .

Згідно з відомостями технічного паспорта від 04.01.1993 на житловий будинок індивідуального житлового фонду, одним із власників будинку, крім ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , був ОСОБА_4 .

Відповідно до відомостей техпаспорта від 18.03.2015, виготовленого КП ФМР «Фастівське бюро технічної інвентаризації», власником 1/3 будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Будинок збудований ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_4 , а в графі мати ОСОБА_7 (а.с. 10).

Відповідно до відомостей свідоцтва про одруження ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ у м. Києві внесено актовий запис № 297 від 26.06.2004. Прізвище ОСОБА_10 після одруження зазначене як « ОСОБА_11 »(а.с. 12).

Згідно з експертним висновком №056/27778-а від 11.12.2024, виданим Українським бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, записи особового іменні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, наданих на експертизи, є ідентичними.

ОСОБА_4 за життя заповіт не склав, тому, відповідно до ст. 1223, 1261 ЦК України, право на спадкування за законом одержала ОСОБА_1 (дочка) як спадкоємиця першої черги.

Крім позивачки спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_4 є його сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказані особи, відповідно до ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Водночас, відповідно до матеріалів спадкової справи. Заведеної після смерті ОСОБА_4 , його сини ОСОБА_2 та ОСОБА_14 подали нотаріусу заяви про те, що на спадщину, що відкрилась після смерті їхнього батька, не претендують.

В установлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Першої Фастівської державної нотаріальної контори Тамари Ленченко, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на 1/3 житлового будинку.

Відповідно до постанови №318/02-32 від 10.04.2024, державний нотаріус Першої Фастівської державної нотаріальної контори Тамара Ленченко відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав відсутності правовстановлюючих документіви на 1/3 житлового будинку.

Також суд дослідив у судовому засіданні надану нотаріусом на вимогу суду спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положенням ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Висновки суду.

Заслухавши учасників справи, які з?явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, способу захисту/відновлення порушеного права.

Зі змісту поданого до суду позову вбачається, що підставою для звернення до суду слугувала відмова державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину вказаного житлового будинку. Причиною такої відмови стала відсутність правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на це майно.

Вказана обставина відповідно до вимог чинного законодавства є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Тобто підстави для оскарження дій нотаріуса відсутні.

Водночас, неможливість оформити свої спадкові справа у зв`язку з вказаним порушує права позивача.

Отже, позивач позбавлена можливості захистити своє право власності інакше, ніж звернутись до суду з цим позовом.

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Суд встановив, що спадкодавець за життя не отримував правстановлюючий документ на 1/3 вказаного будинку.

З огляду на це суд бере до уваги таке.

Відповідно до відомостей Технічного паспорту, виданого КП ФМР «Фастівське бюро технічної інвентаризації» та виготовленого станом на 18.03.2015 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , роком побудови житлового будинку є 1930 рік.

Отже, будинок, про визнання права власності в порядку спадкування на /3 частини якого звернулась позивач до суду з цим позовом, збудований до 05 серпня 1992 року.

Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», а до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав.

Право власності на збудоване до набрання чинності зазначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 року у справі №1540/3952/18 виклав правовий висновок, відповідно до якого індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня дачні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Зазначений висновок також узгоджується з аналогічним висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17.

Отже, до будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, а документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Оскільки позивач надала до суду належні докази, які підтверджують, що технічна інвентаризація на 1/3 частину означеного будинку була здійснена на замовлення ОСОБА_4 . За наслідками цієї інвентаризації ОСОБА_4 видано технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, за відомостями якого він вказаний власником цієї частини будинку.

Отже, суд достовірно встановив, що ОСОБА_4 за життя набув у встановленому законом порядку право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 на оформив його відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час вчинення такої дії.

Після його смерті позивач є спадкоємцем першої черги за законом та має право на спадкування вказаного майна, відповідачі не заперечують проти задоволення позову.

З огляду на встановлені обставини цієї справи та їх підтвердження належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість цього позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 10.03.2025.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП- НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Сніжана АНАПРІЮК