МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"18" березня 2025 р. Справа № 370/676/25

Суддя Макарівського районного суду Київської області Білоцька Л.В., розглянувши заяву Фастівської окружної прокуратури Київської області в особі її керівника Удовиченка Романа Анатолійовича про забезпечення позову

у справі за позовом Фастівської окружної прокуратури Київської області в особі її керівника Удовиченка Романа Анатолійовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

17.03.2025 року Фастівська окружна прокуратура Київської області в особі її керівника Удовиченка Романа Анатолійовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Одночасно з позовом, Фастівською окружною прокуратурою Київської області подано заяву про забезпечення вказаного позову, в обґрунтування якої вказано, що до Макарівського районного суду Київської області скерована позовна заява керівника Фастівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом їх конфіскації.

У позові, який прокурор просить забезпечити, позовні вимоги обґрунтовано тим, що громадянином російської федерації ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутою ним у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:005:0023 протягом року.

Громадянин російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованому 07.11.2017 в реєстрі за № 4-660, набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зв ОСОБА_1 07.11.2017. Наразі земельна ділянка перебуває в оренді ПП «Альтернатива-Новий дім» на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.10.2014 року, укладеного між останнім та ОСОБА_2 . Додатковою угодою від 03.12.2019, укладеною між ПП «Альтернатива-Новий дім» та ОСОБА_1 до Договору від 01.10.2014 внесено зміни в частині зміни орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, у зв`язку з перебуванням у приватній власності ОСОБА_1 зазначеної вище земельної ділянки.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з даним позовом до суду громадянин російської федерації ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, розташованої на території Київської області, Фастівського (колишнього Макарівського) району на території Томашівської (колишньої Вільнянської) сільської ради, отже вказана земельна ділянка перебуває в його власності більше восьми років.

Згідно з даними Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області інформація щодо громадянства ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня, отже він не є громадянином України.

В свою чергу відчуження спірної земельної ділянки громадянином російської федерації ОСОБА_1 на користь третіх осіб унеможливить подальшу її конфіскацію на користь держави. При цьому, відсутність на даний час будь-яких дій відповідача, які могли б підтвердити наміри вчинення дій щодо відчуження, поділу чи об`єднання земельної ділянки, не спростовують наявність у відповідача, як у власника спірної земельної ділянки можливості вільно розпорядитися нею. Таким чином, обґрунтованим є припущення про високу ймовірність відчуження відповідачем, спірної земельної ділянки, що в подальшому призведе до неможливості виконання рішення суду.

Тому позивач просив суд:

-накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відносно належної на праві приватної власності ОСОБА_1 земельній ділянці з кадастровим номером :03:005:0023.

Дослідивши письмові матеріали справи, необхідні для розгляду заяви про забезпечення позову, суд вважає необхідним заяву задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При розгляді питань про забезпечення позову цивільний процесуальний закон не зобов`язує перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що Фастівська окружна прокуратура Київської області в особі її керівника Удовиченка Романа Анатолійовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Предметом позову є: конфіскація у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) земельної ділянки із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд приймає доводи заявника про наявність підстав для накладення арешту на вказану земельну ділянку, тому з метою не допущення виникнення труднощів у виконанні в майбутньому рішення суду у даній справі, та вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є доцільним.

Заявником у повному обсязі доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення його позову.

В контексті означеного слід звернути увагу на те, що одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, адже не перешкоджає користуванню земельною ділянкою, на яку просить накласти арешт заявник.

Невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки на даний час відповідач може розпорядитись свої майном, що утруднить виконання рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Підстав, які б визначали необхідність обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Заяву Фастівської окружної прокуратури Київської області в особі її керівника Удовиченка Романа Анатолійовича про забезпечення позову у даній справі - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0023, площею 2,0001 га, із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташованої на території Київської області, Фастівського (колишнього Макарівського) району на території Томашівської (колишньої Вільнянської) сільської ради, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відносно вказаної земельної ділянки.

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Ухвала може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України до Київського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Реквізити сторін:

Стягувач: Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, адреса: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.В. Білоцька