ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2323/25 Справа № 201/5080/24 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бардаченко Дмитро Володимирович, на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року у складі судді Наумової О.С. по справі за позовом малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Дніпровська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені та в інтересах якого діє його батько - ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , визначивши третьою особою Дніпровську міську раду, на предмет визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи це тим, що19 квітня 2019 року мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1 , яку планувала подарувати сину ОСОБА_2 у зв`язку із майбутнім народженням сина.

26 квітня 2019 року ОСОБА_4 уклала договір дарування квартири, де обдарованим зазначила ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_1 .

23 жовтня 2019 року за заявою дружини ОСОБА_2 (матері дитини) та за його згодою дитина зареєстрована у цій квартирі.

Таким чином ОСОБА_1 набув права користування спірною квартирою за фактом народження.

У подальшому позивач дізнався про пред`явлення позову ОСОБА_3 про витребування цієї квартири. За наслідками розгляду спору постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року витребувано квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

У цій частині постанова апеляційного суду залишена в силі постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року.

Натепер ОСОБА_3 звернувся з позовом до малолітнього ОСОБА_1 про позбавлення права користування квартирою, справа № 201/789/24 перебуває на розгляді у Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська.

Водночас з цим, позивач зазначає, що ОСОБА_3 вже втратив право користування зазначеною квартирою, адже він був зареєстрований у спірній квартирі з 1979 року, але у 2006 році переїхав проживати в квартиру дружини, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , і з того часу у спірній квартирі не проживав, тому втратив право користування цією квартирою.

Разом з цим зазначає, що 06 грудня 2023 року ОСОБА_3 поновив реєстрацію свого місця проживання в спірній квартирі, але з того моменту жодного дня в квартирі не проживав.

14 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження щодо витребування спірної квартири від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .. 18 січня 2024 року у ОСОБА_2 витребувано квартиру і ОСОБА_3 отримав ключі від квартири. Отже, за наведеними обставинами, позивач вважає, що з 18 січня 2024 ркоу ОСОБА_3 міг вільно і безперешкодно користуватися квартирою. Натомість, після отримання квартири 18 січня 2024 року, жодного дня в ній не прожив.

На підставі викладеного, позивач просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 (а.с.1-6 Том І).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Дніпровська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено (а.с.229-237 Том І).

Рішення суду мотивовано тим, що батьки малолітнього ОСОБА_1 не проживають у спірній квартирі. Судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 не має у спірній квартирі ані права власності, ані права користування, адже відповідного ордеру на вселення до спірної квартири не отримував, а договір дарування від його матері укладений всупереч діючому законодавству.

Станом на тепер ОСОБА_2 не є особою, яка може вимагати захисту цивільного права та інтересу позивача - малолітнього сина ОСОБА_1 , оскільки не є власником чи користувачем спірної квартири і не є членом сім`ї ОСОБА_3 , а тому його право не може бути захищене ані у порядку ст. 396 ЦК України, ані у порядку 72 ЖК України.

При цьому суд першої інстанції вважав помилковим твердження позивача про те, що малолітній ОСОБА_1 може в подальшому набути право власності на зазначене житлове приміщення для себе та членів своєї сім`ї, як на об`єкт приватизації в розумінні Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки до правовідносин, які складися між ОСОБА_2 (обдарованим) і ОСОБА_4 (дарувальником) мали б застосовуватися норми ЦК України, які регулюють порядок набуття квартири у власність, у разі якщо б правочини купівлі-продажу і дарування відповідали закону. ОСОБА_2 і члени його сім`ї не зверталися до органу місцевого самоврядування із відповідними заявами про надання квартири у користування, не набували її на підставі ордеру або договору найму і тому не є суб`єктами права на приватизацію.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , а в інтересах якого діє адвокат Бардаченко Д.В. у грудні 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову (а.с. 27-34 Том ІІ).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що ОСОБА_3 на момент відчуження квартири був знятий з реєстраційного обліку за спірною адресою.

Так, на думку скаржника, ОСОБА_3 втратив право користування квартирою в січні 2006 року, відповідно до положень ч.2 ст. 107 ЖК України, адже ОСОБА_3 вибув на інше місце проживання, що вважається розірванням договору найму житлового приміщення. Також позивач вважає, що ОСОБА_3 втратив право користування квартирою і з 18 січня 2024 року, адже після витребування спірної квартири на його користь за судовими рішеннями та їх виконанням шляхом передачі йому ключів від квартири, останній мав безпосередній доступ до спірного житла та по 24 жовтня 2024 року так за спірною адресою і не з`явився, що свідчить про відсутність наймача у спірній квартирі більше шести місяців без поважної причини.

ОСОБА_3 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у лютому 2025 року подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає та рішення суду належить залишити без змін. Зазначив, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності та нормам діючого законодавства.

У лютому 2025 року Дніпровська міська рада, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, також подала відзив на апеляційну скаргу, де просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на відсутність підстав для задоволення як вимог апеляційної скарги, так і позовних вимог, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2019 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М.О., зареєстрований в реєстрі за № 199 і того ж дня цим же нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на квартиру за ОСОБА_4 .

26 квітня 2019 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладений договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Уваровим М.О., зареєстрований в реєстрі за № 229 і того ж дня цим же нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на квартиру за ОСОБА_2 .

У ОСОБА_2 і ОСОБА_6 народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 (треті особи - приватний нотаріус Дніпровського МНО Чернишов С.О., приватний нотаріус Дніпровського МНО Кейтельгіссер О.М., приватний нотаріус Дніпровського МНО Уваров М.О., Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (справа № 201/10592/19).

23 жовтня 2019 року на підставі заяви матері - ОСОБА_6 і за згодою батька та власника спірної квартири (на той час) - ОСОБА_2 , державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради прийнято рішення про реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року по цивільній справі № 201/10592/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (а.с. 62 - 77 Том І).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 83 - 93 Том І).

Постановою Верховного Суду від 25 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 94 - 107 Том І).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, за яким позовні вимоги задоволено частково. Витребувано квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) від ОСОБА_2 , що належала на підставі договору дарування від 26 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М.О., зареєстрованого в реєстрі за № 229 на користь ОСОБА_3 ..

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 45387822 від 06 лютого 2019 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 30164675 від 05 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_7 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45433150 від 08 лютого 2019 року державного реєстраїора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 30206878 від 06 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_8 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46568620 від 19 квітня 2019 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М.О., на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 31271903 від 19 квітня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_4 ..

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46679880 від 26 квітня 2019 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М.О., на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 31376187 від 26 квітня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_2 ..

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування та розпоряджання квартирою за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) шляхом зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 .

Постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року по цивільній справі № 201/10592/19 касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року задоволено частково, скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року залишено без змін (а.с. 115 - 148 Том І).

06 грудня 2023 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на виконання судових рішень по справі № 201/10592/19 в частині відновлення прав та інтересів ОСОБА_3 на спірну квартиру відновлено реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 06 грудня 2023 року (а.с. 158 Том І).

14 грудня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо примусового виконання виконавчого листа № 201/10592/19, виданого 09 жовтня 2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська в частині витребування спірної квартири за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (а.с. 30 Том І).

18 січня 2024 року від ОСОБА_2 під час примусового виконання рішення суду витребувано квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_3 , про що приватним виконавцем складений акт (а.с. 31 Том І).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. від 19 січня 2024 року виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 201/10592/19, виданого 09 жовтня 2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська в частині витребування спірної квартири закінчено у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі (а.с. 32 Том І).

22 січня 2024 року ОСОБА_3 пред`явив позов до малолітнього ОСОБА_1 в особі законних представників ОСОБА_2 та ОСОБА_6.1 (треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, де ухвалою суду від 23 січня 2024 року у цивільній справі № 201/789/24 відкрито провадження.

За даними з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою суду від 10 вересня 2024 року провадження у справі зупинене до розгляду даної справи.

Судами у справі № 201/10592/19 встановлено, що на підставі ордеру № 159 від 01 лютого 1962 року ОСОБА_9 у складі сім`ї, що складалася з чотирьох членів: чоловік - ОСОБА_10 , дочка - ОСОБА_11 , син - ОСОБА_3 надана у користування квартира за адресою: АДРЕСА_5 .

На підставі ордеру № 1213 серія А від 06 вересня 1979 ОСОБА_12 у складі сім`ї, що складалася з трьох членів: чоловік - ОСОБА_10 , син - ОСОБА_3 у зв`язку з відселенням з будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_5 , надана у володіння та користування квартира за адресою: АДРЕСА_4 .

На підставі ордеру № 1214 серія А від 06 вересня 1979 року ОСОБА_11 у складі сім`ї, що складалася з чотирьох членів: чоловік - ОСОБА_13 , дочка - ОСОБА_14 , син - ОСОБА_15 у зв`язку з відселенням з будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_5 , надана у володіння та користування квартира за адресою: АДРЕСА_6 .

Також після вселення сім`ї ОСОБА_16 у складі трьох членів до квартири за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 були прописані (зареєстровані) за вказаною адресою з 29 жовтня 1979 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер, у зв`язку з чим 21 лютого 1995 року виписаний із вказаної адреси (знятий з реєстрації).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 померла, у зв`язку з чим була знята з реєстрації 14 лютого 2006 року.

06 лютого 2019 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 45387822 та здійснений запис про право власності № 30164675 від 05 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_7 ..

Підставою виникнення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 було зазначено договір купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Чернишовим С.О., зареєстрований в реєстрі за № 7774, який укладено, нібито, за участю продавців: ОСОБА_17 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , що діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що мешкає там же, а також на підставі доручення, посвідченого 06 листопада 1999 року Тараненко Л.О., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, в реєєстрі № 2630 від імені ОСОБА_19 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 та покупця: ОСОБА_7 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_7 .

06 лютого 2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зі згоди дружини ОСОБА_20 був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кейтельгіссер О.М., зареєстрований в реєстрі за № 162.

08 лютого 2019 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кейтельгіссер О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45433150 та здійснений запис про право власності № 30206878 від 06 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_8 ..

16 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_21 укладений шлюб.

12 квітня 2019 року ОСОБА_8 звернувся з заявою до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання позивача ОСОБА_3 та 12 квітня 2019 року державним реєстратором Чуб І.В. прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 .

19 квітня 2019 року між ОСОБА_8 (зі згоди дружини ОСОБА_20 ) та ОСОБА_4 (зі згоди чоловіка ОСОБА_22 ) укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М.О., зареєстрований в реєстрі за № 199.

26 квітня 2019 року між ОСОБА_4 (зі згоди чоловіка ОСОБА_22 ) та ОСОБА_23 укладений договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М.О., зареєстрований в реєстрі за № 229.

10 травня 2019 року о 16-00 годині ОСОБА_3 зателефонувала племінниця, яка повідомила, що вікна у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 відчинені, після чого останній одразу прибув до квартири і виявив, що дверні замки змінені. ОСОБА_3 відчинив двері невідомий чоловік, який повідомив, що здійснює в квартирі ремонт на замовлення нового власника. Після чого було викликано поліцію та 13 травня 2019 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо притягнення до відповідальності невстановлених осіб, які шахрайським шляхом заволоділи майновими правами на нерухоме майно, яке належить останньому.

14 травня 2019 року в ЄРДР СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області зареєстроване кримінальне провадження № 0001203 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_3 від 13 травня 2019 року, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 травня 2019 року.

14 травня 2019 року ОСОБА_3 визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, що підтверджується протоколом допиту потерпілого від 14 травня 2019 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року по справі № 201/5858/19 накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_4 .

18 липня 2019 року державним реєстратором відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради прийнято рішення про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , яка є дружиною колишнього власника ОСОБА_2 з 16 лютого 2019 року.

13 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чернишов С.О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Уваров М.О., Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі № 201/10592/19.

Як встановлено судом першої інстанції зі змісту постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 201/10592/19, позивач ОСОБА_3 посилався в позовній заяві на те, що після смерті матері в 2006 році він разом зі своєю дружиною та сином переїхали із спірної квартири до квартири АДРЕСА_8 , де була прописана його дружина ОСОБА_24 та син ОСОБА_10 ..

Суди апеляційної і касаційної інстанцій у цій справі дійшли висновку, що зняття з реєстрації позивача ОСОБА_3 відбулося з порушенням його права на житло, а під час судового розгляду не встановлено правових підстав для позбавлення позивача права користування спірним житлом та відсутні підстави для зняття з реєстрації місця проживання позивача.

У касаційній скарзі на постанову Дніпровського апеляційного суду у цивільній справі № 201/10592/19 від 22 березня 2023 року ОСОБА_2 вказував про відсутність у ОСОБА_3 права користування квартирою з посиланням на норми ст. ст. 71, 107 ЖК України та ст.. 405 ЦК України, а саме, що позивач сам з`їхав зі спірної квартири АДРЕСА_9 років тому, що вказує на втрату права користування квартирою; на момент звернення з позовом у позивача не було і права користування квартирою; позивач не довів свого жодного права на спірну квартиру, не довів прав користування і власності.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду у цивільній справі № 201/10592/19 від 13 вересня 2023 року судами зі змісту позовної заяви (а.с. 1-15 Том І) судами встановлено, що у 2006 році, після смерті матері - ОСОБА_9 , позивач - ОСОБА_3 , разом зі своєю дружиною та сином переїхали зі спірної квартири до квартири АДРЕСА_8 , де була зареєстрована його дружина - ОСОБА_24 та син ОСОБА_10 .. Верховним Судом зроблено висновок з цього приводу про те, що з урахуванням усіх обставин справи, зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 відбулося з порушенням його права на житло й він має право на захист порушеного права в обраний ним спосіб. При цьому доводи касаційної скарги в основному зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції по суті вирішення спору, зокрема в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про витребування спірної квартири.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд першої інстанції вважав, що обставини, встановлені зазначеними судовими рішенням у цивільній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи.

Також суд першої інстанції зазначив, що обставини щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді його переїзду для проживання в 2006 році в квартиру своєї дружини були з`ясовані та дослідженні під час розгляду іншої цивільної справи № 201/10592/19, у якій брали участь ОСОБА_3 , малолітній ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і Дніпровська міська рада із зазначенням мотивів відхилення цих аргументів судами апеляційної та касаційної інстанцій, які були викладені у відзиві ОСОБА_2 на позовну заяву та на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , а також у касаційній скарзі ОСОБА_2 , відповідно, у зв`язку з чим судами зроблені висновки за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 та касаційної скарги ОСОБА_2 , відповідно.

На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року по справі № 201/10592/19 в частині відновлення прав та інтересів ОСОБА_3 на спірну квартиру, 06 квітня 2023 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради знято з реєстрації місця проживання матір малолітньої особи - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 .

На виконання постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року по цивільній справі № 201/10592/19, постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, 17 січня 2023 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кравченком О.О. рішенні суду апеляційної та касаційної інстанції в частині відновлення прав та інтересів ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 виконані, скасовано (анульовано) право власності колишніх власників ОСОБА_2 (батька позивача), ОСОБА_4 (баби позивача), ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на спірну квартиру, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав №№ 350768719, 350769175, 350769314, 350769368 від 17 жовтня 2023 року (а.с. 152 - 155 Том І).

На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року по справі № 201/12856/23 клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001203 задоволено та скасовано арешт, накладений на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/5858/19 від 24 травня 2019 року (а.с. 156 - 155 Том І).

У подальшому, 06 грудня 2023 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на виконання зазначених рішень суду апеляційної та касаційної інстанції в частині відновлення, прав та інтересів ОСОБА_3 на спірну квартиру відновлено реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 06 грудня 2023 року (а.с. 158 Том І).

Під час примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 складений Акт приватного виконавця Вірки С.Г. виконавчого округу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року про передання квартири на користь ОСОБА_3 , до якого представником стягувача ОСОБА_3 - адвокатом Куценком О.М. внесені зауваження до стану квартири та зазначено про відсутність у квартирі такого майна: вхідні двері у квартиру змонтовані з листа гіпсокартону; постачання електроенергії (відсутні взагалі вимикачі світла та розетки, відсутнє взагалі прибори освітлення, подання електроенергії припинено); централізоване водопостачання та водовідведення (відсутні раковина у ванній кімнаті та на кухні, відсутній унітаз у ванній кімнаті, подання холодної та гарячої води припинено); постачання газу (відсутня газова плита, подання газу припинено); постачання теплової енергії (відсутні батареї у кухні та двух житлових кімнатах); підвісні стелі у двох житлових кімнатах та коридорі порізані і звисають зі стелі до підлоги; шпалери на стінах у коридорі, кухні та двох житлових кімнатах обірвані та звисають до підлоги; кахель у ванній кімнаті та кухні розбиті, пофарбовані чорною фарбою; підлога у коридорі, ванній кімнаті, кухні та двох житлових кімнатах зірвані, також по особовому рахунку № НОМЕР_1 згідно рахунку - повідомленню за комунальні послуги № 323515 станом на 01 січня 2024 року значилася велика заборгованість по сплаті: за постачання теплової енергії у розмірі 33 232, 91 грн; за абонентське обслуговування у розмірі 403, 80 грн; з управління багатоквартирними будинками КП «Жилсервіс-5» у розмірі 1928,13 грн; з управління багатоквартирними будинками КП «Жилсервіс-14» у розмірі 5892,04 грн; за послугу з вивезення твердих побутових відходів ТОВ «Екологія-Д» у розмірі 2462,86 грн; з управління багатоквартирними будинками КП «Жилсервіс-2» у розмірі 7504,74 грн; за послугу з вивезення твердих побутових відходів КП «Жилсервіс-2» у розмірі 687,84 грн; за послугу централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 21581,62 грн, також по особовому рахунку № НОМЕР_2 згідно рахунку за електроенергію № 4 від 31 жовтня 2023 року значилася заборгованість: по сплаті за електроенергію у розмірі 5612,28 грн (а.с. 159 - 160, 161 - 162 Том І).

Станом на 18 серпня 2024 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) не зареєстровано за жодною особою, обтяження відсутні, що підтверджене інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 391408845 від 18 серпня 2024 року (а.с. 179 - 183 Том І).

01 лютого 2024 року ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Лєон Дніпро ЛТД» договір № УТ 01/02/24-1 про надання послуг з централізованого спостереження за системою охоронної сигналізації та тривожної сигналізації «тривожної кнопки» щодо охорони квартири за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 176 - 178 Том І).

Як встановлено судом першої інстанції з копії трудової книжки, з 28 вересня 1995 року відповідач ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, з 2023 року є пенсіонером за віком (а.с. 172 - 175 Том І).

Разом з цим, суд першої інстанції у судовому засіданні заслухав особисті пояснення ОСОБА_3 , який зазначив, що у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 він проживає з 1979 року, ніколи не виїжджав з квартири і не переїздив. У 2006 році померла його мати, а дружина не проживала в спірній квартирі. Після смерті матері всі його речі фактично були в обох квартирах - і у квартири АДРЕСА_8 , і у спірній квартирі. Також наголосив, що у спірній квартирі знаходилися меблі - кухня, спальна і гостинна, там він користувався і посудом, ночував. Фактично жив у двох квартирах.

Також пояснив що отримано цю квартиру у 1979 році, квартиру отримала сім`я, він, батько і мати, сестра отримала квартиру у цьому ж будинку у сусідньому під`їзді на 9-му поверсі. У 2005 році помер батько і в 2006 померла мати. Позивач одружився у 1979 році. А після того як прийшов з армії жив у спірній квартирі, надав описання квартири, що у ній було з меблів та речей домашнього вжитку, під`єднані комунікації. Планував приватизувати квартиру, з реєстрації ніколи не знімався, про те, що знятий з реєстрації дізнався від адвоката. Не знав, що його виписали і виселили. Малолітнього ОСОБА_1 він не знає, останній не є членом його сім`ї.

З 2019 року з дружиною проживає у квартирі АДРЕСА_8 , оскільки зі спірної квартири його було виселено. Після отримання доступу до своєї квартири і ключів від державного виконавця, (з 18 січня 2024 року) у квартирі не може проживати, оскільки вона повністю непридатна для проживання. Так, вхідні двері збиті з дощок з навісним замком. Немає розеток та вимикачів, батареї зрізані, кранів, унітазу, відключене газопостачання, електропостачання, стіни побиті, міжкімнатних дверей немає, зірвані поли. Заборгованість за комунальні послуги становить приблизно 30000 грн. Після того як отримав ключі від державного виконавця, то придбав і поставив двері у квартиру та поставив охоронну сигналізацію, за яку наразі регулярно сплачує. Також потроху сплачує заборгованість за комунальні послуги, упродовж наступного року планує сплатити повністю, підключити електроенергію.

Колегія суддів відзначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав недоведеними підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення з підстав тривалого там непроживання, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, колегія суддів наголошує, що з огляду на зміст приведених вище норм, процесуальним завданням позивача було доведення суду належними, допустимими та достовірними доказами, із дотриманням принципу їх достатності (статті 77-80 ЦПК), факту порушення відповідачем прав малолітнього ОСОБА_1 , як законного користувача спірної квартири, а також законності самого факту його реєстрації в ній, чого позивачем не виконано.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року №21-1465а15.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Згідно із ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно із ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок і частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності та згідно ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до абз. III п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням є похідним, тобто може виникнути та існувати лише за наявності права власності (є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання) на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є, а із припиненням права власності цієї особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї, що узгоджується з правою позицією висловленою у постанові Верховним Судом України № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року та Верховного Суду по справі № 766/1955/16-ц від 29 січня 2018 року.

Колегія суддів повністю погоджується зі встановними фактичними обставинами справи судом першої інстанції, що, у розумінні ч. 4 ст. 156 та ч. 2 ст. 64 ЖК України, позивач - малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є членом сім`ї відповідача ОСОБА_3 , як особи, яка має речове право на чуже майно, і між ними відсутня будь-яка угода щодо користування (проживання) малолітньою особою житловим приміщенням за вказаною адресою.

ОСОБА_3 не має можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися майном, на яке має речове право у вигляді володіння та користування ще з 29 жовтня 1979 року, яке було відновлене на підставі судового рішення у цивільній справі № 201/10592/19.

Доводи скаржника про те, що відповідач втратив право користування з січня 2006 року, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки це не підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, адже судовими рішеннями, хоча і встановлено виїзд відповідача зі спірної адреси у 2006 році, однак, цими ж судовими рішеннями встановлено і витребування спірної квартири на користь ОСОБА_3 , де він має право користування з 1979 року та позбавлення його реєстрації місця проживання у спірній квартирі відбулось незаконним набуттям прав власності іншими особами, зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , внаслідок чого право ОСОБА_3 на користування спірним житлом було поновлено у 2023 році поновленням державної реєстрації місця його проживання, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Також доводи скаржника щодо втрати права користування відповідача з 18 січня 2024 року колегія суддів не приймає до уваги, адже станом на 18 січня 2024 року такі вимоги позивач не може ставити до відповідача, оскільки, звертаючись у травні 2024 року з даним позовом вже не є власником спірної квартири, як і не набував такої власності на цю квартиру у законний спосіб, що також встановлено низкою судових рішень.

Суд першої інстанції вірно вказав, що ОСОБА_3 може набути право власності на спірну квартиру як на об`єкт приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів 22 січня 2024 року, тобто, вже після примусового виконання судових рішень та передачі ключів від спірної квартири, з позовом до малолітнього ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (справа №201/789/24), що також підтверджується письмовими доказами у цій справі.

Батько позивача - ОСОБА_2 втратив право власності і, як наслідок, і право користування квартирою, мати позивача - ОСОБА_6 втратила право користування житловим приміщенням внаслідок зняття її реєстрації з місця проживання на підставі рішення суду у цивільній справі № 201/10592/19, тому позивач - малолітній ОСОБА_1 , також як член сім`ї колишнього власника ОСОБА_2 , втратив право користування і проживання у спірній квартирі, адже, в силу ч.3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

З висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не є особою, яка може вимагати захисту цивільного права та інтересу позивача - малолітнього сина ОСОБА_1 , оскільки не є власником чи користувачем спірної квартири і не є членом сім`ї ОСОБА_3 , а тому його право не може бути захищене ані у порядку ст. 396 ЦК України, ані у порядку 72 ЖК України, колегія суддів повністю погоджується, як і погоджується з наданою правової оцінкою цих обставин судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених обставин і правомірних висновків суду першої інстанції.

При цьому помилковим є твердження скаржника про те, що малолітній ОСОБА_1 може в подальшому набути право власності на зазначене житлове приміщення для себе та членів своєї сім`ї, як на об`єкт приватизації в розумінні Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки до правовідносин, які складися між ОСОБА_2 (обдарованим) і ОСОБА_4 (дарувальником) мали б застосовуватися норми ЦК України, які регулюють порядок набуття квартири у власність, у разі якщо б правочини купівлі-продажу і дарування відповідали закону. ОСОБА_2 і члени його сім`ї не зверталися до органу місцевого самоврядування із відповідними заявами про надання квартири у користування, не набували її на підставі ордеру або договору найму і тому не є суб`єктами права на приватизацію, що вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником.

Колегія суддів наголошує ще і на тому, що суд першої інстанції вірно відзначив, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, однак, така особа повинна мати таке право на момент подання позову, а судовий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, були порушені особою (особами), визначеними позивачем в якості відповідача (відповідачів).

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що цивільні права сторони позивачів порушені з боку відповідача не були, адже право користування спірною квартирою у сторони позивачів не виникало на законних підставах та на момент подання цього позову до суду такого права не існувало.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Скаржник не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бардаченко Дмитро Володимирович - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені "05" березня 2025 року.

Повний текст постанови складено "10" березня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: Т.П. Красвітна

М.О.Макаров