УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Київ

справа № 128/2953/23

провадження № 61-8623ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Вінницькій області, Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області), Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 14 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії залишив без розгляду на підставі пункту 3 частини першої

статті 257 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання позивач повторно (два рази поспіль) не з`явився у підготовче судове засідання без поважних причин, тому позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду на підставі

пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 04 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року повернув особі, яка її подала, на підставі

частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга не підписана заявником, зокрема не містить підпису під текстом апеляційної скарги або під відміткою про наявність додатків; наявний запис у лівому верхньому куті титульної сторінки скарги за своєю суттю є візуванням документів, а не підписанням. Тому апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню на підставі частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2024 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня

2024 рокуй направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд ухвалою від 20 червня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику: уточнити касаційну скаргу в частині зазначення повних відомостей стосовно себе та відповідачів; надати виправлену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи; додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У липні 2024 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 20 червня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій містилося клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Верховний Суд ухвалою від 08 серпня 2024 року звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання та розгляд його касаційної скарги.

Продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику: уточнити касаційну скаргу в частині зазначення повних відомостей стосовно себе та відповідачів; надати виправлену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У серпні 2024 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 08 серпня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої надана виправлена касаційна скарга та її копії відповідно до кількості учасників справи із зазначенням повних відомостей останніх.

Верховний Суд ухвалою від 29 листопада 2024 року продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику усунути недоліки касаційної скарги шляхом надання належним чином підписаної касаційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У січні 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 29 листопада 2024 року від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга належним чином підписана, а також її копії відповідно до кількості учасників справи.

Отже, недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалах Верховного Суду

від 20 червня, 08 серпня та 29 листопада 2024 року, усунуті.

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судового рішення за пунктами 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права і що правові підстави для повернення його апеляційної скарги були відсутні.

Заявник вказував, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 120/11814/21-а (адміністративне провадження № К/990/9272/22), від 28 березня 2023 року

у справі № 120/2708/22-а (адміністративне провадження № К/990/24006/22), від 17 травня 2023 року у справі № 120/2366/22-а (адміністративне провадження № К/990/32588/22, К/990/36151/22).

Касаційна скарга мотивована тим, що:

ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною та такою, що порушує його право на апеляційне оскарження судового рішення;

ні ЦПК України, ні іншими нормативно-правовими актами не встановлено правила та умови розташування підпису в позовній заяві, чи апеляційній скарзі;

у справі міститься екземпляр апеляційної скарги позивача, який в лівому верхньому куті першої сторінки під прізвищем позивача містить рукописний підпис. Таким чином, в апеляційного суду був екземпляр апеляційної скарги з рукописним підписом особи, яка її подала;

отже, в апеляційного суду були відсутні правові підстави для повернення апеляційної скарги з підстав відсутності його підпису на такій скарзі.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У цивільному судочинстві судовий процес ініціюється з метою вирішення правової проблеми, щодо розв`язання якої сторони не дійшли згоди. Цей процес є доволі формалізованим і детально визначеним законом, тому надання його учасникам під час реалізації їхніх процесуальних прав можливості вчиняти дії, які викликатимуть сумнів щодо їхніх правових наслідків, не відповідатиме завданню цивільного судочинства.

В ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження

№ 14-72цс24) Велика Палата Верховного Суду вказала, що підпис має бути розташований після основного тексту документа для підтвердження дійсного волевиявлення особи та згоди з його змістом (пункт 35).

Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що підпис - це графічний знак або набір знаків, який особа ставить на документі для підтвердження його автентичності, згоди або авторства.

Зазвичай підпис розташовується у кінці документа після його основного тексту та відомостей про додатки (у разі їх наявності).

Наведене зумовлене тим, що підпис ідентифікує автора і слугує задля підтвердження того, що особа, яка його підписала, ознайомлена із документом і погоджується з його змістом. В юридичному сенсі, підпис є підтвердженням певної дії, угоди чи зобов`язання і надає документу юридичну силу.

Підписання документа перед його текстом, що зумовлено винятково невмотивованим власним бажанням заявника, а так само підписання процесуального документа у будь-якому іншому місці, але не наприкінці його, та надання такому документу юридичної сили (статусу підписаного)

не узгоджуватиметься із завданням цивільного судочинства, оскільки викликатиме сумніви щодо його правових наслідків та дійсних намірів автора такого звернення.

Для процесуального закону є характерною певна послідовність викладення нормативно-правових приписів - правил поведінки, що впливає на послідовність вирішення усіх процесуальних питань, які в цивільному процесі постають перед судом та його учасниками.

Правові норми ЦПК України викладені від загальних до спеціальних, послідовно регулюють різні стадії процесу: від пред`явлення позову і до вирішення справи в суді касаційної інстанції. Певна логіка викладення нормативного матеріалу так само існує й під час визначення у процесуальному законі вимог до багатьох письмових процесуальних звернень у суді загалом і до апеляційної скарги зокрема.

Відповідно до частини другої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга повинна містити відповідні реквізити.

Стаття 356 ЦПК України, яка регламентує форму і зміст апеляційної скарги, передбачає певну послідовність викладу законодавчих приписів. Законодавець передусім зазначає, що апеляційна скарга подається у письмовій формі (частина перша цієї статті); далі - про те, що особа, яка подає апеляційну скаргу, має зазначити найменування суду, до якого подається скарга (пункт 1 частини другої), повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу (пункт 2). Наприкінці особа має зазначити перелік документів та інших матеріалів, що додаються (пункт 9).

Лише після викладення нормативних вимог до змісту апеляційної скарги

у частині третій наведеної норми права закон урегульовує, що таке процесуальне звернення має бути підписано заявником.

Тобто після визначення всього обсягу обов`язкової інформації, згаданої

у частині другій статті 356 ЦПК України, законодавець указує на те, що апеляційна скарга має бути підписана особою, яка її подає, або представником такої особи.

За наведеною логікою побудови згаданої статті процесуального закону підпис особи, яка звертається з процесуальним документом до суду, підсумовує викладене вище за текстом, що тим самим унаочнює погодження з усім тим, що в ньому наведено. Хоча формально у процесуальному законі немає формалізованої вимоги щодо розташування місця накладення підпису заявника (автора звернення), проте це випливає із його змісту і духу закону.

Наміром законодавця було структурувати вимоги до апеляційної скарги не лише у змістовному (перелік певної інформації, яку особа, що подає апеляційну скаргу, має викласти), а й логічно-послідовному (хронологічному) контексті (найменування суду, до якого подається апеляційна скарга, не повинне зазначатися наприкінці апеляційної скарги; а отже й підпис особи, яка подає апеляційну скаргу, чи її представника не має розташовуватися на початку апеляційної скарги).

ЦПК України передбачає подібні за змістом правила також і для інших процесуальних документів: заяви про забезпечення доказів (стаття 117), заяви про скасування судового наказу (стаття 170), позовної заяви

(стаття 175), відзиву (стаття 178), письмової заяви, клопотання, заперечення (стаття 183), заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285), касаційної скарги (стаття 392).

Викладене не лише забезпечує логічність, послідовність і зрозумілість викладу змісту апеляційної скарги, але й слугує запобіжником від зловживання учасниками процесу своїми процесуальними правами, оскільки унеможливить виникнення такої ситуації, коли в одному разі заявник стверджуватиме, що процесуальний документ ним підписаний, а в іншому

разі - ні.

Крім того, Верховний Суд так само повинен враховувати і стандарти, які склалися в Україні, щодо ділового письма загалом.

Загальноприйнятою практикою є розташування підпису автора документа наприкінці нього. Таке розташування підпису логічно завершує виклад думок автора та підтверджує його згоду з усім написаним вище; до того ж воно відповідає загальним правилам композиції тексту і сприяє його кращому сприйняттю. Відступ від цього стандарту може призвести до сумнівів у дійсності документа або його окремих частин.

Зміст ділового і процесуального письма так само підкоряється правилам правопису української мови: у процесуальному законі немає посилання на те, що письмо здійснюється зліва направо і згори донизу, проте є усталеним саме використання правил правопису української мови, що є обов`язковим за замовчуванням.

Безпосередньо правила про те, що підписувати документ потрібно знизу,

в правописі української мови немає. Однак існує декілька непрямих вказівок

та загальноприйнятих норм, які підтверджують доцільність такого розташування підпису:

- підпис традиційно розглядається як завершення викладення думки, підтвердження згоди з написаним. Тому його розташування наприкінці документа є логічним завершенням тексту;

- стандартна структура ділового листа передбачає, що підпис розташовується під основним текстом, після дати. Це правило стало загальноприйнятим і широко використовується у діловодстві;

- розташування підпису знизу сприяє кращому візуальному сприйняттю документа;

- розташування підпису наприкінці документа ускладнює його підробку, оскільки будь-які зміни, внесені після підписання, будуть краще помітними.

Підпис перед текстом документа не виконуватиме посвідчувальної функції щодо його змісту, може виконувати інші завдання, зокрема візування.

На цьому наголошувала Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 22 січня 2025 року у справі № 930/771/23 (провадження № 14-153цс24), такої самої позиції щодо місця розташування підпису дотримується у своїй практиці й Європейський суд з прав людини, який у роз`ясненні «Типові помилки під час заповнення заяви і як їх уникнути» (Common Mistakes in Filling in the Application Form and How to Avoid Them) помилкою № 5 визначив надсилання документів без оригінального підпису в кінці (not sending the application form with the original signature at the end).

Отже, належним виконанням вимог процесуального закону щодо підписання письмового документа є здійснення особою підпису після основного тексту цього документа чи відомостей про його додатки (у разі їх наявності).

Велика Палата Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовної практики відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду: від 26 жовтня 2022 року у справі № 120/11814/21-а (адміністративне провадження № К/990/9272/22), від 28 березня 2023 року у справі № 120/2708/22 (адміністративне провадження № К/990/24006/22),

від 17 травня 2023 року у справі № 120/2366/22-а (адміністративне провадження № К/990/32588/22, К/990/36151/22), від 08 червня 2023 року

у справі № 120/5397/22 (адміністративне провадження № К/990/9991/23), щодо вирішення питання про прийняття судом документа, що не містить підпису особи, яка його подала, під текстом скарги або під відміткою про наявність додатків, та зазначила, що належним виконанням вимог процесуального закону щодо підписання письмового документа є здійснення особою підпису після основного тексту цього документа чи відомостей про його додатки (у разі їх наявності), що свідчитиме про дійсне схвалення автором документа його тексту та унеможливить спотворення його змісту. Такий підхід запобігатиме зловживанню заявником своїми процесуальними правами в частині оспорення юридичної сили документа (його підписання чи непідписання), а також усуватиме сумніви в інших учасників відповідних правовідносин щодо правових наслідків подання такого документа (пункт 73).

Крім того, у пункті 74 ухвали від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження № 14-72цс24) Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що такий підхід не звужує обсягу існуючих процесуальних прав учасників судового процесу, а створює підґрунтя для належного використання таких прав та запобігає їх зловживанню. У такому разі потреба в дотриманні завдання відповідного судочинства превалює над бажанням особи розташувати підпис в іншому місці, ніж під текстом його документа, особливо коли таке бажання не має переконливого обґрунтування.

При цьому в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року (провадження № 14-153цс24) наголошено, що правовий висновок, викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі

№ 930/191/23 (провадження № 14-72цс24), є актуальним, він не втратив своєї зрозумілості, спірні суспільні відносини не змінилися, як і їхнє правове регулювання. Тобто судова практика з указаного процесуального питання

є сталою та сформованою, підстави для відступу від неї відсутні.

Повертаючи апеляційну скаргу як неподану, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року, яка не містить підпису після основного тексту документа.

Встановивши, що апеляційна скарга, подана від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року містить графічне відображення підпису, розташоване у лівому верхньому куті першої сторінки перед текстом зазначеної скарги, натомість не підписана скаржником після викладу тексту цієї скарги, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги на підставі частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, викладеними

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження № 14-72цс24) та постанові Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого

2025 року у справі № 930/771/23 (провадження № 61-13478сво23).

Посилання заявника в касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 120/11814/21-а (адміністративне провадження

№ К/990/9272/22), від 28 березня 2023 року у справі № 120/2708/22-а (адміністративне провадження № К/990/24006/22), від 17 травня 2023 року у справі № 120/2366/22-а (адміністративне провадження № К/990/32588/22, К/990/36151/22) колегія суддів відхиляє, оскільки Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження

№ 14-72цс24) відступила від висновків, викладених у вказаних вище постановах.

Отже, апеляційний суд правильно застосував норми процесуального права при постановленні ухвали про повернення апеляційної скарги як неподаної.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення апеляційним судом приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження, а тому підстав для скасування ухвали Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року про повернення апеляційної скарги як неподаної немає.

З огляду на зміст касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 04 червня 2024 року про повернення апеляційної скарги як неподаної є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Вінницькій області, Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк