ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/238/25 Справа № 211/38/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/38/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07 березня 1997 року по 12 липня 2017 року та з 19 серпня 2017 року по 27 жовтня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 11 березня 2022 року проживає разом з позивачем у Польщі у місті Познань.

15 червня 2020 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області виданий судовий наказу у справі № 211/3391/20, відповідно до якого з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття. Судовий наказ було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби та державним виконавцем 19 червня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 62388625. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, внаслідок чого утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дитини, яка відповідно до довідки виконавчої служби від 06 березня 2023 року становить 13 275,40 грн за період з 11 червня 2020 року по 28 лютого 2023 року. За проведеними позивачем розрахунками за період з 01 квітня 2023 року по 26 грудня 2023 року неустойка за несвоєчасну сплату боргу відповідача на утримання сина становить 35 843,58 грн. Крім того, позивач вказує на те, що кошти, які вона отримувала від відповідача у вигляді аліментів не достатньо для покриття витрат на приватного дитячого ортодонта, протиалергійні ліки, харчування та дозвілля їх малолітнього сина.

У зв`язку з викладеним, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за несвоєчасну сплату боргу відповідача на утримання сина в розмірі 35 843,58 грн, 10 836,70 грн - половину витрат на приватного дитячого ортодонта; 1 150,51 грн - половину витрат на протиалергійні ліки; 18 754,40 грн - витрати на сплату комунальних платежів за квартиру АДРЕСА_1 ; 5 050,90 грн - витрати на друк та поштові витрати; 1 211,20 грн - сплачений судовий збір.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року вирішено роз`єднати позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини та стягнення витрат на сплату комунальних послуг. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та вирішено передати позовну заяву в цій частині для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на сплату комунальних послуг, вирішено передати позовну заяву в цій частині для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку.

Уточнивши позовні вимоги позивач визначила загальну суму до стягнення разом із додатковими витратами на пересилку пошти відповідачу - 37 843,58 грн, де 35 843,58 грн - неустойка за несвоєчасну сплату боргу відповідача на утримання сина за період з 01 квітня 2023 року по 26 грудня 2023 року а 2 000 гривень - додаткові витрати на відправку пошти.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в судовому рішенні допущено грубу помилку та встанволено, що у період другого шлюбу у сторін у справі народився малолітній син, що не відповідає дійсності.

Також апелянт зазначає про розбіжність між розрахунком заборгованості, який наданий представником відповідача, наданою позивачкою банківською випискою та відповіддю Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі, у зв`язку з чим судом не встановлено щомісячного доходу відповідача та щомісячного розміру аліментів, та, як наслідок, щомісячний розмір заборгованості по аліментам.

Крім того вказує, що відповідач по справі отримує 50 % заробітної плати (утримання військовослужбовця) старшого сина сторін у справі, який вважається безвісно зниклим. З отриманого доходу аліменти відповідач не сплачує, крім того, з невідомих позивачу підстав, відповідач отримав 100% заробітної плати старшого сина за період з березня 2022 року по вересень 2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Примаков К.О., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року №3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX).

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга у даній справі подана до набрання чинності Законом № 3831-IX.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19 серпня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вдруге зареєстрували шлюб, що був у подальшому розірваний за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року, яке оскаржене, набрало законної сили 15 лютого 2023 року (а.с.20-29).

У період шлюбу у сторін по справі народився малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наразі проживає разом з матір`ю у Республіці Польща та утримання якого 15 червня 2020 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказу у справі № 211/3391/20, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття (а.с.30).

У подальшому судовий наказ № 211/3391/20 було пред`явлено до виконання до виконавчої служби та державним виконавцем Щербою А.С. 19 червня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 62388625 (а.с.30).

Відповідно довідки від 12 грудня 2023 року за № 171392/7, наданої Довгинцівським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та долученої позивачем до матеріалів справи 14 лютого 2024 року, станом на 01 січня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.59,60).

Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ВП № 62388625, складеного державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Поважною К.О., станом на 01 січня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.75,76).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та дійшов висновку, що наявними матеріалами справи не доведено наявність заборгованості зі сплати аліментів у спірний період, крім того, позивачем не надано до суду розрахунок заявленої неустойки.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

За правилами статті 195 СК України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами 1, 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки від 12 грудня 2023 року за № 171392/7, наданої Довгинцівським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та долученої позивачем до матеріалів справи 14 лютого 2024 року, станом на 01 січня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.59,60).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ВП № 62388625, складеного державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Поважною К.О., станом на 01 січня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.75,76).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача на свою корись неустойку за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 квітня 2023 року по 26 грудня 2023 року, однак, у зазначений період заборгованість взагалі відсутня та наявна переплата (а.с.75,76).

З позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів у даній справі позивачка звернулася до суду 27 грудня 2023 року. З огляду на вказане, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач виплатив заборгованість зі сплати аліментів до її звернення до суду з вказаним позовом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що в судовому рішенні допущено грубу помилку та встанволено, що у період другого шлюбу у сторін у справі народився малолітній син, що не відповідає дійсності, не має правового значення під час вирішення спору у даній справі та не впливає за законність оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта на розбіжність між розрахунком заборгованості, який наданий представником відповідача, наданою позивачкою банківською випискою та відповіддю Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі, у зв`язку з чим судом не встановлено щомісячного доходу відповідача та щомісячного розміру аліментів, та, як наслідок, щомісячний розмір заборгованості по аліментам колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки доказом наявності заборгованості по аліментам є відповідний документ державного виконавця в якому має бути зазначено розмір нарахованих аліментів, розмір сплачених аліментів, розмір боргу та лише на підставі такого документа моживо вирахувати пеню. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ВП № 62388625, складеного державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Поважною К.О., станом на 01 січня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.75,76).

Позовних вимог щодо визначення судом розміру заборгованості по сплаті аліментів позивачем не заявлено, дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 62388625 позивачем не оскаржено.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що відповідач по справі отримує 50% заробітної плати (утримання військовослужбовця) старшого сина сторін у справі, який вважається безвісно зниклим. З отриманого доходу аліменти відповідач не сплачує, крім того, з невідомих позивачу підстав, відповідач отримав 100% заробітної плати старшого сина за період з березня 2022 року по вересень 2022 року не стосуються предмету даного спору.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за пенею за прострочення сплати аліментів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, зводяться до незгоди з судовим рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 19 березня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста