Справа № 541/4315/24
Номер провадження 2/541/223/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 лютого 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області як орган опіки та піклування, про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей та позбавлення батьківських прав,

встановив:

26 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей та позбавлення батьківських прав, мотивуючи наступним.

ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , у них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року по справі № 541/819/21 з відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 квітня 2021 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_5 найстаршій дитині ОСОБА_3 виповнилось 18 років, рішенням суду від 14 березня 2023 року змінено розмір аліментів, а саме - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/3 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття найстаршої дитини, але на кожну дитину не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну - не менше між 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що на даний час діти прживають із ним та знаходяться на його утриманні. Відповідачка участі у вихованні дітей не приймає, ніяким чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться навчанням, станом здоров`я, тому просив суд позбавити її батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , збільшити розмір аліментів з 1/3 частки до 1/2 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття найстаршої дитини, але на кожну дитину не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну - не менше між 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до положень ч. 1 ст. 128 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив провести судовий розгляд у його відсутність.

Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , зареєстрованим Попівською сільською радою Миргородського району Полтавської області; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , зареєстрованим виконавчим комітетом Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с. 12, 13).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Комишнянської селищної ради від 06 серпня 2024 року № 174 разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 18).

У відповідності з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року у справі № 541/388/23, ухвали від 15 березня 2003 року визначено новий розмір аліментів, що стягуються за рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року у справі № 541/819/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме - в розмірі 1/3 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви 09 лютого 2023 року і до повноліття найстаршої дитини, але на кожну дитину не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну - не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7-11).

В акті обстеження від 06 серпня 2024 року № 41 зазначено, що ОСОБА_1 проживає разом із дітьми, цивільна дружина та мати дітей ОСОБА_2 у 2020 році виїхала з с. Попівка, її місце перебування не відоме. ОСОБА_1 працює різноробом у ТОВ «Залісся-2007», утримує велике господарство: ВРХ, коні, кози, свині, птиця. Будинок в задовільному стані, опалюється твердим паливом, вода з шахтного колодязя (а.с. 19).

Відповідно до інформації, наданої Полтавським ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання дітей, в розмірі 230 648,65 грн, виконавче провадження № 66670321 відкрито 03 вересня 2021 року (а.с. 21-22).

Відповідно до довідок від 06 листопада 2024 року № 01-21/173, від 18 вересня 2024 року № 397 вихованням, навчанням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 займається батько ОСОБА_1 , мати не бере участі у навчальному процесі, батьківські збори жодного разу не відвідувала, до лікаря дітей приводе батько (а.с. 23-24).

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_1 самостійно займається вихованням дітей, їх мати ОСОБА_2 з ними не проживає, не відвідує, не допомагає матеріально, не приймає участі у вихованні. Батько робить усе необхідне для забезпечення життя, навчання дітей.

За змістом ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі, коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав від 20 лютого 2025 року зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Так, ОСОБА_1 проживає разом із дитиною в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає. На засідання виконавчого комітету не з`явилася, її місце проживання не відоме.

Доказів на спростування наведених фактів відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

У відповідності з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього ОСОБА_5 . Участі у вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про здоров`я дитини. Фінансової допомоги для виховання та утримання сина не надає, не виявляє у відношенні до нього батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_5 є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 суд зазначає, що на час звернення із позовом та час розгляду справи ОСОБА_4 є повнолітньою особою, тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав в цій частині задоволенню не підлягають.

Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив збільшити розмір стягуваних аліментів з 1/3 частини до 1/2 частини, фактично не обґрунтовуючи свої вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для збільшення розміру аліментів відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 221,20 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 206, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області як орган опіки та піклування, про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей та позбавлення батьківських прав задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКППНОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 10 березня 2025 року.

Суддя: О. М. Вірченко