справа № 361/5442/19 головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
провадження № 22-ц/824/3287/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Дворніцьким Олександром Борисовичем на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення нікчемності попереднього договору та застосування наслідків його недійсності, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення нікчемності попереднього договору та застосування наслідків його недійсності, стягнення коштів.

28 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 18 квартир посімейного спільного заселення загальною площею 1390,4 кв.м. на суму 12 637 192,65 грн та три земельні ділянки загальною площею 518 кв.м. на суму 905 426,64 грн.

Мотивуючи заяву, позивач зазначає, що йому стало відомо із відкритої інформації з Державних реєстрів, що відповідач подав до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчук В.О. заяву № 3191 від 24 жовтня 2019 р. на реєстрацію права власності на вищевказані квартири та висновки щодо технічної можливості поділу об`єктів нерухомого майна, які станом на сьогодні вже переплановано відповідачем, з метою зміни реєстраційних номерів квартир і збільшення їх кількості з 14 до 19 квартир, що на думку позивача вже само по собі ускладнює вирішення спору між сторонами та відповідно може ускладнити рішення суду, адже ніщо не перешкоджає відповідачу вчиняти перепланування квартир.

Крім того, позивач вважав, що також необхідно накласти арешт на три земельні ділянки, які ОСОБА_1 зобов`язався переоформити на нього.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. В порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 , а саме:

-квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75,3 кв.м.;

-квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 104,4 кв.м.;

-квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 35,1 кв.м.;

-земельну ділянку площею 0,0149 га, за адресою: АДРЕСА_4 кадастровий номер :01:063:0171;

-земельну ділянку площею 0,0149 га, за адресою: АДРЕСА_5 кадастровий номер :01:063:0174;

-земельну ділянку площею 0,0221 га, за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:063:0175.

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 : земельну ділянку площею 0,0221 га, за адресою АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:063:0175.

Заява обґрунтована тим, що розгляд вказаної справи триває, але на даний час відпала потреба у вказаному запобіжному заході щодо арешту даної земельної ділянки, оскільки постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП №73601559) від 15 грудня 2023 року, винесеною державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відкрито виконавче провадження па підставі виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2023 року по справі №361/2175/21 про стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 150 000,00 грн. та 1 500,00 грн. судових витрат, а тому зазначену суму заборгованості заявник має намір стягнути з ОСОБА_1 за рахунок вищевказаної земельної ділянки за кадастровим номером :01:063:0175 в порядку вжиття державним виконавцем заходів щодо її примусової реалізації.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2024 року заяву задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову у цивільній справі за №361/5442/19 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення нікчемності попереднього договору та застосування наслідків його недійсності, стягнення коштів, вжиті постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року в частині, а саме накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 , земельну ділянку площею 0,0221 га, за адресою АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:063:0175.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Дворніцький Олександр Борисович 17 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2024 року.

Апелянт зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до повного виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи.

В оскаржуваній ухвалі місцевий суд не зазначив вартості земельної ділянки щодо якої скасовані заходи забезпечення позову, як то передбачено п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Вважає поведінку позивача суперечливою та такою, що порушує принцип юридичної визначеності. Звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, а потім про їх скасування позивач зловживає своїми правами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Дворніцьким Олександром Борисовичем на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення нікчемності попереднього договору та застосування наслідків його недійсності, стягнення коштів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Дворніцький Олександр Борисович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Мозговий Олександр Олександрович заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач самостійно обирає спосіб захисту своїх порушених прав та вчиняє процесуальні дії під час розгляду справи на власний розсуд, а тому подавши заяву про часткове скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту на одну із земельних ділянок визначив для себе, що його матеріально-правовий інтерес можливо реально та ефективно забезпечити обсягом нерухомого майна, в разі задоволення позову, яке визначене у постанові Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, за виключенням належної відповідачу ОСОБА_1 , земельної ділянки площею 0,0221 га, за адресою АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:063:0175, за рахунок якої він має намір задовольнити свій матеріально-правовий інтерес у виконавчому провадження щодо виконання стягнення на його користь з відповідача грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є тимчасові обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Порядок скасування заходів забезпечення позову визначений статтею 158 ЦПК України, відповідно до частин першої, другої якої суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, заходи забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Суд лише при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

01 вересня 2020 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. В порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 , у тому числі на земельну ділянку площею 0,0221 га, за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:063:0175.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (пункт 3 статті 13 ЦПК України).

Для принципу диспозитивності характерним є визначальний вплив волевиявлення сторін та їх процесуальних ініціатив на результати процесуальної діяльності суду у межах судової справи.

Оскільки суть цього принципу полягає в можливості вільного звернення заінтересованих осіб за захистом порушеного права чи охоронюваних законом інтересів до суду, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів.

Оскільки заходи забезпечення позову у цій справі вжиті за ініціативою (клопотанням) позивача ОСОБА_2 , апеляційний суд погоджується з висновками районного суду, що після задоволення заяви про забезпечення позову, позивач має виключне право визначати який обсяг арештованого майна забезпечить охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо незазначення в оскаржуваному судовому рішенні вартості земельної ділянки колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» надано судам роз`яснення з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, однак предметом розгляду цієї справи є скасування заходів забезпечення позову на підставі ст. 158 ЦПК України, а тому положення постанови Пленуму незастосовні до спірних правовідносин.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу про часткове скасування заходів забезпечення позову місцевим судом постановлено з дотриманням норм процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального та матеріального права при її постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, а зводяться виключно до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Дворніцьким Олександром Борисовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13 березня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова