Житомирський апеляційний суд
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/12615/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.

встановив:

У серпні 2024 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягувати з ОСОБА_2 , 1980 р.н., аліменти на дочку - ОСОБА_3 , 2013 року народження, у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позову зазначала, що з 09 березня 2013 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 квітня 2024 року рішенням Богунського районного суду м. Житомира. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , 2013 року народження.

Вказувала, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо належного матеріального забезпечення неповнолітньої дитини, донька має особливості стану здоров`я, яка є особою з інвалідністю, має цукровий діабет першого типу, що передбачає, зокрема, придбання коштовних препаратів для контролю рівня глюкози. Крім того, згідно з індивідуальною програмою реабілітації від 30.04.2024 року дитина потребує лікувального масажу, умов фізкультурного супроводу, пожиттєву імунотерапію, соціальну та побутову реабілітацію. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 5 000,00 грн. та ухвалити нове в даній частині, яким відмовити у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посилання суду на те, що обов`язок утримання для батьків є рівним і висновок суду, що приймаючи нормативне врегулювання спору між учасниками необхідно стягнути з нього аліменти в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, є необґрунтованим та неправомірним.

Вказує, що позивачем всупереч вимог норм ЦПК України до позовної заяви додано копії документів, які взагалі не засвідчені будь-яким чином. Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвічення «згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Звертає увагу, що копії документів, доданих до позовної заяви та оцінку яких надано судом першої інстанції, не містять обов`язкових реквізитів належного засвідчення копій доказів. Тому копії документів, які покладено в основу доказування обставин, не є посвідченими в установленому порядку та не можуть розцінюватись судом як належний та допустимий доказ.

Зазначає, що згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Позивач стверджує, що дитина проживає виключно з нею і батько дитини не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Однак, жодних доказів на підтвердження того, що донька проживає виключно з позивачем, не надано.

Звертає увагу суду, що позивач та відповідач проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються як рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами у відомостях про учасників справи, так і вказані обставини визнаються самим позивачем, яка у своїй позовній заяві вказує одну і ту ж саму адресу учасників справи.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За вказаних обставин відсутні докази, що підтверджують проживання доньки виключно з матір`ю. Отже, і відсутні підстави для стягнення аліментів на користь позивача.

Окремо звертає увагу, що він постійно приймає участь не тільки у вихованні доньки, а також у її утриманні, витрачаючи кошти на відповідне харчування, шкільне приладдя, одяг, взуття, проїзд у транспорті та навчання. Це враховуючи, що він має суттєві проблеми зі здоров`ям та 30.01.2024 року переніс інфаркт, за результатами якого постійно звертається до лікарів та несе витрати на лікування.

Враховуючи рівність батьків при виконанні обов`язку щодо утримання дитини, позивачем, на його думку, не доведено факт витрачання коштів саме на дитину та заявлений розмір позовних вимог і розмір аліментів, стягнутих судом першої інстанції взагалі не обґрунтований та не доведений належними та допустимими доказами.

Вважає, що під час розгляду справи, суд не дотримався всебічного та повного дослідження дійсних обставин справи, що мають істотне значення для вирішення спору, тим самим неповно з`ясував всі обставини справи, без належної правової оцінки ухвалив рішення без належного врахування мотивів та доводів, що мають значення для справи.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що батьками ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.07.2013 року (а.с.4).

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2024 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.12-14).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5). За цією ж адресою зареєстрована і ОСОБА_1 , що вбачається з копії паспорту (а.с.7).

Згідно форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями лікувально-профілактичних закладів, ОСОБА_3 має діагноз: цукровий діабет типу 1, важка форма (а.с.15-18).

Як вбачається з довідки, відповідач ОСОБА_2 офіційно працює у ФОП ОСОБА_4 на посаді продавця з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.31).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1346, ОСОБА_2 30 січня 2024 року госпіталізований до міського центру ішемічної хвороби та некоронарогенних захворювань серця в ургентному порядку для дообстеження та вирішення подальшої тактики лікування (а.с.34).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи до уваги вищенаведене нормативне врегулювання спору між учасниками, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення аліментів в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, що забезпечуватиме достатній рівень необхідного утримання дитини. Обов`язок утримання для батьків є рівним. Суд зауважував, що наданий стороною відповідача доказ щодо працевлаштування не відтворює відомостей про заробітну плату, отже не спростовує даних про матеріальну спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи із наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Згідно із вимогами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що донька сторін проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Відповідач є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , та відповідно, зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати свою дитину, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто.

Відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_4 від 07.10.2024 р., отримує заробітну плату в розмірі посадового окладу згідно штатного розпису. При цьому будь-яких доказів щодо скрутного матеріального становища відповідача, наявність утриманців та інших обставин, які б вказували на неможливість останнім сплачувати аліменти суду надано не було.

Таким чином на відповідача, як на батька, покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання своєї неповнолітньої дитини та не звільняє його від обов`язку забезпечувати дочку не тільки в мінімальному розмірі передбаченому законом, а створити їй рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо того, що копії документів, які покладено в основу доказування обставин, не є посвідченими в установленому порядку та не можуть розцінюватись судом як належний та допустимий доказ, оскільки їм надана оцінка у сукупності із іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, що відповідає положенням ст. 89 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що позивач не надала належних доказів проживання їх спільної доньки разом з нею, оскільки з долучених до позовної заяви довідки про реєстрацію місця проживання особи та копії паспорту позивача вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5,7). Доказів протилежного скаржником не надано.

Не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що позивач не надала жодних доказів витрат на утримання дитини саме в розмірі 5 000,00 грн., оскільки відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями лікувально-профілактичних закладів, ОСОБА_3 має діагноз: цукровий діабет типу 1, важка форма, в зв`язку з чим потребує постійного лікувального догляду, та ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає донька, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року (справа №759/10277/18) дійшов висновку, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Таким чином, колегія суддів враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Отже, вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановленого розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно до повноліття доньки, та вважає, що встановлений розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та саме на батьків покладено відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України та забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі. При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також можливість надання утримання дитині її матір`ю ОСОБА_1 , яка вправі обирати спосіб стягнення аліментів із відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий Судді