ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар Чемерис А.К.

за участю: адвоката Таш`яна Р.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 травня 2021 року

у справі за позовом правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», треті особи ОСОБА_3 , Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання договору іпотеки припиненим, виключення запису про іпотеку,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» про визнання договору іпотеки припиненим, виключення запису про іпотеку.

В обґрунтування якого зазначив, що 21 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та Акціонерним банком «Факторіал-Банк» укладено договір кредиту № 036-ІІ-В/01/08 на надання кредитної лінії без права відновлення.

В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань в день укладання зазначеного договору кредиту між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 036/08 від 21 квітня 2008 року, згідно якого передано у іпотеку Акціонерного банку «Факторіал-Банк» нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 43, 6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві приватною власності.

Згідно договору № GL3N012914 про відступлення прав вимоги від 26 грудня 2019 року, договору про відступлення прав за іпотечним договором від 26 грудня 2020 року, укладеними між ПАТ «ФІДОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», останнє набуло право вимоги по договору кредиту № 036-ІІ-В/01/08 від 21 квітня 2008 року та іпотечному договору № 036/08 від 21 квітня 2008 року з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до вказаних договорів.

Про наявність зазначеного договору № GL3N012914 про відступлення прав вимоги від 26 грудня 2020 року боржникові стало відомо у січні 2020 року. Копій договорів про відступлення прав вимоги ані боржникові, ані іпотекодавцю надано не було. Відповідне повідомлення ніяких нових вимог до боржника не містило, ніж передбачені договором кредиту № 036-ІІ-В/01/08 на надання кредитної лінії без права відновлення від 21 квітня 2008 року, проте в усному порядку представник відповідача повідомив боржника про необхідність сплати нею щомісячно 3200 гривень, що вона і робила до липня 2020 року.

25 червня 2020 року на адресу позивача надійшла вимога відповідача про виконання порушеного зобов`язання, датована 21 квітня 2020 року.

Згідно зазначеної вимоги б/н станом на 26 грудня 2019 року боржником не виконано умови кредиту, непогашена заборгованість складала 158886,82 грн. Зазначену суму новий кредитор вимагав сплатити протягом 30 днів з дня отримання вимоги на зазначені у вимозі реквізити. Також повідомлялося, що у разі невиконання зобов`язання позичальником іпотекодержатель має право та намір задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або його продажу.

На виконання вимоги відповідача 20 липня 2020 року боржником було у повному обсязі виконано зобов`язання за основним договором про надання кредитної лінії, та відповідно вимоги сплачено борг на суму 136600 грн. Зменшення суми боргу зумовлено періодичними (щомісячними) виплатами, які здійснювалися боржиком добровільно з січня по липень 2020 року включно у розмірі 3200 грн, усього - 22400 гривень. Таким чином, заявлена відповідачем станом на грудень сума заборгованості на момент виконання вимоги склала 136486,82 грн, які боржником переведено на реквізити, вказані у вимозі про виконання порушеного зобов`язання.

Після цього боржником та позивачем 23 липня 2020 року складено та направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ» нотаріально посвідчену вимогу та її копію про реєстрацію припинення іпотеки протягом 14 днів з моменту повного погашення боргу відповідно до вимог ст. 4 та 17 Закону України «Про іпотеку», копію якої відповідач отримав 31 липня 2020 року. Оригінал нотаріально посвідченої вимоги було направлено на адресу, що вказується відповідачем у кореспонденції, кур`єрською доставкою Укрпошти, але адресатом вона не отримана та повернена відправнику.

Встановлений законом строк для реєстрації припинення іпотеки сплив 03 серпня 2020 року, проте запис про іпотеку з реєстру іпотекодержателем не вилучено, що свідчить про намір іпотекодержателя набути права власності на предмет іпотеки або реалізації його третім особам.

Позивач просив суд визнати припиненим іпотечний договір № 036/08 від 21 квітня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ленченко В.Г., зареєстрований у реєстрі за № 739; визнати припиненим договір про відступлення прав за іпотечним договором від 26 грудня 2019 року, укладений між ПАТ «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., зареєстрований в реєстрі за № 4218; зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно виключити запис про іпотеку: 9699541 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого іпотекодержателем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» обтяжено нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належну на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Крім того, до подачі позову ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у якій просив суд накласти арешт на квартиру, яка є предметом іпотеки, та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, яка ухвалою Дзержинського районного суду від 05.08.2020 року була задоволена.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його до апеляційного суду. Посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині визнання припиненим іпотечний договір № 036/08 від 21 квітня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ленченко В.Г., зареєстрований у реєстрі за № 739; зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно виключити запис про іпотеку: 9699541 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого іпотекодержателем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» обтяжено нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належну на праві приватної власності ОСОБА_1 задовольнити.

Звертає увагу на те, що районний суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність позивачем факту повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Вказує, що суду надано квитанції про оплату боргу у розмірі, визначеному у претензії ТОВ «Фінансова компанія «Маніту», що є належним та допустимим доказом виконання боржником своїх зобов`язань.

Сума заборгованості також підтверджується публічним паспортом права вимоги за кредитним договором №036-П-В/01/08 від 21.08.2008 року, розміщеному на Інформаційному порталі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач зазначає, що нараховані відповідачем штрафи є безпідставними, а отже твердження відповідача про невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором є необґрунтованими.

Також позивач вважає, що обраний ним спосіб захисту права є належним та ефективним.

Представником відповідача та представником Департаменту реєстрації Харківської міської ради подано відзиви на апеляційну скаргу, у доводах яких вважають рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просять суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Крім того, представником відповідача подано заяву про скасування заходів забезпечення позову, застосованих відповідно до ухвали від 05.08.2020 року у справі №638/10859/20.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 липня 2023 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.07.2024 року адвокатом Таш`яном Р.І., який діє у інтересах ОСОБА_2 , подано клопотання про часткове скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.08.2020 року у справі №638/10859/20, з метою отримання спадкоємцем позивача свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2025 року до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_1 залучено ОСОБА_2 .

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Місцевим судом встановлено, що 21 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк») укладено договір кредиту № 036-ІІ-В/01/08 на надання кредитної лінії без права відновлення. Позичальнику було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 20000 доларів США.

В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення договору кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати комісійних, можливих неустойок та збитків в порядку та на умовах, передбачених договором кредиту 21 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 036/08 від 21 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г. 21 квітня 2008 року, зареєстрований в реєстрі № 739, згідно якого передано у іпотеку Акціонерного банку «Факторіал-Банк» нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві приватною власності.

26 грудня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» укладено договір № GL3N012914 про відступлення прав вимоги та договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., зареєстрований в реєстрі за № 4218, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» набуло право вимоги по договору кредиту № 036-ІІ-В/01/08 від 21 квітня 2008 року та іпотечному договору № 036/08 від 21 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г. 21 квітня 2008 року, зареєстрований в реєстрі № 739, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до вищевказаних договорів.

21 квітня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на адресу ОСОБА_1 надіслана вимога № б/н, в якій зазначено, що відповідно до договору кредиту ОСОБА_3 зобов`язалась повернути кредит з нарахованими процентами та комісією за фактичний час його використання у термін, передбачений договором. Проте, своєчасно та в поному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час їх використання не відбулось, у зв`язку з чим відповідно до договору іпотеки у іпотекодержателя з`явилось право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи той факт, що боржником не виконуються умови договору кредиту наявна непогашена заборгованість, що станом на 26 грудня 2019 року складає 158886,82 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» як новий кредитор та іпотекодержатель поторно вимогає від ОСОБА_1 як іпотекодавця протягом тридцяти календарних днів з дня отримання цієї вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 158886,82 грн за реквізитами, зазначеними у вимозі.

Згідно наданих позивачем квитанцій ОСОБА_3 09 січня 2020 року в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором кредиту сплатила 3000 грн, 10 лютого 2020 року ОСОБА_3 сплатила на зазначений у вимозі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» рахунок 3200 грн, 06 березня 2020 року 3200 грн, 03 квітня 2020 року 3200 грн, 06 травня 2020 року 3200 грн, 09 червня 2020 року 3200 грн, 08 липня 2020 року 3200 грн, 20 липня 2020 року 136600 грн.

25 липня 2020 року ОСОБА_1 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» надіслана нотаріально посвідчена вимога про звернення останнього до державного реєстратора Державного реєстру прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки (виключення запису про іпотеку: 9699541) по договору про відступлення прав за іпотечним договором, згідно якого іпотекодержателем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» обтяжено нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві приватною власності. Копія цієї вимоги отримана Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» 31 липня 2020 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд дійшов висновку про недоведеність обставин погашення у повному обсязі заборгованості ОСОБА_3 за договором кредиту № 036-ІІ-В/01/08 від 21 квітня 2008 року, яка входила до складу основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою.

Вказав, що звертаючись до суду позивач просив визнати договір іпотеки припиненим з огляду на належне виконання боржником умов кредитного договору, на підтвердження чого надано копії квитанцій про сплату заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

При цьому, наявні в матеріалах даної справи квитанції не свідчать про належне виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором кредиту № 036-ІІ-В/01/08 від 21 квітня 2008 року, зокрема, надані квитанції не свідчать про виконання в повному обсязі письмової вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» від 21 квітня 2020 року про сплату 158886,82 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, також у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного, способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору...»; «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору.

Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 ЦК Українита 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21).

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

З матерілаів справи слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги (про визнання припиненими договорів іпотеки та відступлення права вимоги за договором іпотеки) не відповідають критерію ефективності способу захисту порушеного права, колегія суддів доходить висновку про відмову у їх задоволенні саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом.

За вказаних обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

Заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2020 року, підлягають скасуванню у порядку ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2020 року, а саме скасувати накладений арешт на квартиру за адресою; АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та заборону вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак