н/п 2/490/1903/2025 Справа № 945/1158/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

15 травня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 770,39 грн.; судовий збір в розмірі 3028 грн., на професійну допомогу 7100 грн.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що у розпорядження відповідача було надано кредитні кошти, зазначив про те, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу та відступлено право вимоги за кредитним договором до відповідача в заявленому розмірі за кредитним договором , укладеним між відповідачкою та АТ "Альфа-Банк" 14.05.2018 року.

В січні 2025 року надійшов відзив на позов від відповідачки ОСОБА_1 , в якому зазначає, що між нею та АТ "СенсБанк" 14.05.2018 року було укладено кредитний договрі б/н . Проте вона не погоджується з розрахунком заборгованості , адже позивачем не надано належного розрахунку та документів, які б відповідали вимогам ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Роздруківка з сайту позхивача щодо нарахування відсотків не може бути належним доказом, адже залежить лише від волі самого позивача.

Також позивачем не надано доказів, що кредитний договрі було укладено в належній формі та позичальником отримано Умови та правила надання банківських полуг, Пам`ятки клієнта, Тарифів. Надані позивачем умови обслуговування ТОВ "ЕлітФінанс№ з огляду на їх мінливий ххарактер , не можна вважати складовою кредитного договру.

Також посилається на те, що позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору , дії позивача не відповідають принципам добросовісності, отже позов є необгрунтованим та передчасним.

18.02.2025 року представником позивача надано відповідь на відзив , в якій зазначають, що до позову було додано оферту відповідчаа про отримання кредиту, в якій вказано всі істотні умови договру банківського кредиту, власноруч підписану позичальником. Надання кредитних коштів та використання їх на власний розсуд позичальником також підтверджується наданим виписками по рахунку.

Щодо незгоди відповідача з розміром заборгованості, то звертають увагу суду на те, що надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача .

Щодо посилання відповідача на відсутність підстав для дострокового стягнення , то оскільки позичальник прострочив повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати добстрокового повернення частини позики, що залишилася, відповідно до ст. 1048 ЦК України.

26.02.2025 року відповідачкою надано заперечення на відповідь на відзив, які є аналогічним запереченням проти позовних вимог, викладеним у відзиві на позов.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.06.2024 року справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2024 року позов Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» ( ІКЮО 40340222) заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 770,39 грн., судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн.

13.01.2025 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішеннявід від 23.12.2024 року у справі №945/1158/24 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 лютого 2025 року скасовано заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.12.2024 року у справі №945/1158/24 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом ) сторін.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника, просить повністю задовольнити позовні вимоги .

Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність , прсить відмовити у задволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, 14.05.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту (далі - договір), відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» установив позичальнику кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн. , процентна ставка 39,99% річних , тип процентної ставки фіксований.

20.12.2021 року між АТ «Альфа- Банк» та ТОВ «ФК Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 14.05.2018 року, що підтверджуєтьяс наданим позивачем доказами.

Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит)глави 71 Цивільного кодексу України.

У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У цій справі позивач довів належними і допустимими доказами факт укладення між його правопопередником ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_2 кредитного договору у вигляді підписаного обома сторонами Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної кратки та відкриття відновлювальної кредитної лінії , яка містить усі необхідін умови догвору, а саме : розмір кредитного ліміту у 200000 грн, фіксовану процентну ставку у 39,99% річних,строк дії картки 3 роки, умови сплати платежів тощо, а аткож позичальником влансоруч підписано Паспорт спроживчого кредиту, який також містить усі умови надання кредиту; доведено надання позичальнику кредитних коштів (надана виписка по рахунку за кредитною картокю ОСОБА_1 за період 14.05.2018 по 05.02.2024 року) , тобто виконання належним чином своїх обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 753/23979/15-ц (провадження № 61-32621св18), від 24 жовтня 2019 року у справі № 357/2127/18 (провадження № 61-10574св19), від 05 серпня 2020 року у справі № 367/786/17 (провадження № 61-7071св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 723/602/17 (провадження № 61-20313св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 712/4821/16 (провадження № 61-16421св20) суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 753/23979/15-ц: банк, звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, надав розрахунок розміру цієї заборгованості. Однак апеляційним судом належним чином не було досліджено наявні в справі докази, не було надано їм належної оцінки, не вирішено питання про наявність чи відсутність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з встановлених судом обставин. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що він не має повноважень визначати розмір заборгованості, є безпідставним, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. Те ж саме стосується висновку суду про неможливість здійснення ним перевірки розрахунку заборгованості через ненадання позивачем виписки з особового рахунку відповідача. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України). Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором, як позивача, так і відповідача), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, апеляційний суд не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично не вирішив спір по суті. Оскільки суд апеляційної інстанції порушив вищенаведені норми процесуального права та не дослідив належним чином зібрані у справі докази, зокрема розрахунки заборгованості позивача та відповідача за кредитним договором у сукупності та взаємозв`язку з умовами вказаного договору, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме - факти наявності чи відсутності заборгованості позичальника перед банком та дійсний розмір такої заборгованості, ухвалене в справі рішення апеляційного суду слід скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

- у справі № 357/2127/18: Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що виписки з особового рахунка клієнта банку можуть слугувати як документи, що підтверджують фінансові операції;

- у справах № 367/786/17 і № 723/602/17: належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, суди не врахували наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства, висновки щодо відсутності заборгованості за кредитним договором за усіма її складовими не зроблені. Зокрема, судами жодним чином не обґрунтовано відмову у стягненні заборгованості перед банком за тілом кредиту, не вирішено питання про часткове задоволення позову, виходячи з попередньої відсоткової ставки, чим фактично суди ухилився від вирішення спору по суті;

- у справі № 712/4821/16: задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували виписку по особовому рахунку позичальника, яка є належним доказом наявності заборгованості боржника, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник вносив неодноразові щомісячні платежі на погашення заборгованості, починаючи з 01 вересня 2008 року по 22 грудня 2011 року, 02 жовтня 2014 року сплатив 1 171,85 доларів США та 3 328,15 доларів США, а останній платіж внесено 20 жовтня 2014 року. Оскільки судами встановлено та було підтверджено наявними матеріалами справи, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання щодо їх своєчасного повернення, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому суди обґрунтовано відхилили доводи відповідача про неврахування висновку експерта за результатами проведення у справі судово-економічної експертизи, оскільки вказані посилання спростовуються зібраними по справі доказами.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у тому числі розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо-безпосередньо, після її закінчення.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердження виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц. Велика палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 у постанові від 03 липня 2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

Укладаючи кредитний договір, сторони передбачили нарахування процентів за користування запозиченими коштами.

Вказана сума, визначена у розрахунку заборгованості, складається лише із заборгованості за тілом кредиту та процентів, нарахованих ще первісним кредитором, у період з 14.06.2018 року по 14 грудня 2021 року включно.

В даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в Розділі ІІІ Договору про надання споживчого кредиту від 14.05.2018 року. Нараховані відсотки не носять штрафний характер.

Також необхідно зазначити, що наданий позивачем до суду першої інстанції помісячний розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом заборгованості, оскідльки повінстю підтверджується даними виписки по кредитному рахунку позичальника.

Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить станом на 20 грудня 2021 року ( набуття права вимоги позивачем) у розмірі 40 770,39 грн.

Сума заборгованості становить 6 176,26 грн за відсотками на кінець періоду, 34 004, 34 грн простроченого тіла кредиту та 589,77 грн овердрафту (несанкціонованої заборгованості).

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 не надала взагалі жодного власного розрахунку, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором .

Встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суд враховує, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1ст.1054 Цивільного кодексу України.

Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання.

Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, належним чином не виконав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентах є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд відхиляє заперечення відповідача щодо неможливості дострокового стягнення заборговнаості, оскільки строки погашення заборгованості ( поточні) вже закінчилися, позичальник не вчиняв належних дій щодо погашення заборгованості.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 40 770,39 грн, а відтак позов необхідно задовольнити повністю.

Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 7100 грн.

Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання юридичних послуг № 05/10-23 від 05 жовтня 2023 року, додатковий договір №1 про надання юридичних послуг від 05-10/23 року та акт приймання - передачі виконаних робіт .

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Оскільки позов підлягає задоволенню, з врахуванням фактично виконаної адвокатом позивача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі.

При цьому суд враховує, що жодних заперчень проти суми витрат на правничу допомогу відповідачем суду не заявлено.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 3028 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.10,12,81,263,265,272-273,354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» ( ІКЮО 40340222, що знаходиться за адресою: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська,2) заборгованість за кредитним договором б/н від 14травня 2018 року у розмірі 40 770,39 грн., яка складається з 6 176,26 грн заборгованості за відсотками , 34 004, 34 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та 589,77 грн овердрафту (несанкціонованої заборгованості).

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.