Провадження № 2/466/796/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Орізон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2024 року голова правління Кредитної спілки «Орізон» Чумак Оксана Володимирівна звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №30 від 20 вересня 2013 року в розмірі 23647,80 грн., з яких: 12415,61 грн. нараховані інфляційні збитки, 3 % річних, пеня з 16.10.2019 до 16.10.2024; 9825,76 грн. - нараховані інфляційні збитки, 3 % річних, пеня з 20.09.2013 до 30.01.2019; 1406,43 грн. штраф згідно п. 7.4 Договору, а також 6528,00 грн. судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 20.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №30, згідно якого відповідач отримав кредит на ремонт житла в сумі 3400,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених Договором. Кредит надається строком на 12 місяців, з 20.09.2013 до 20.09.2014 року. Позивач перед відповідачем свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши останньому в користування кредитні кошти у розмірі 3400 грн., а відповідач свої зобов`язання не виконав у повному обсязі, а відтак позивач був змушений звернутися в суд з позовною заявою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.01.2019 у справі №466/8068/18, позов Кредитної спілки «Орізон» до відповідача задоволено частково, та стягнено з відповідача заборгованість у розмірі 3805,57 грн. Дане рішення відповідачем не виконується. У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання, останній, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити штраф згідно п. 7.4 Кредитного договору в розмірі 1406,43 грн. Станом на 22.10.2024 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 23647,80 грн., з яких: 12415,61 грн. нараховані інфляційні збитки, 3 % річних, пеня з 16.10.2019 до 16.10.2024; 9825,76 грн. - нараховані інфляційні збитки, 3 % річних, пеня з 20.09.2013 до 30.01.2019; 1406,43 грн. штраф згідно п. 7.4 Договору.

Також зазначає, що позивач направляв відповідачеві рекомендованою кореспонденцією письмові вимоги щодо виконання зобов`язання за кредитним договором у позасудовому порядку за 349 від 16.10.2024 та за №51 від 22.10.2024, однак такі відповідачем були проігноровані. У зв`язку із вищенаведеним змушені звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про місце, час та дату судового засідання, відзиву на позовну заяву до суду не подавала.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.09.2013 між Кредитною спілкою «Орізон» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №30, згідно якого остання отримала кредит в сумі 3400,00 грн. строком на дванадцять місяців, з 20.09.2013 до 20.09.2014, з оплатою процентів за користування кредитом до закінчення строку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.01.2019, справа №466/8068/18, позовні вимоги Кредитної спілки «Орізон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон» за кредитним договором №30 від 20.09.2013року заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2812,86грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 992,71грн. У стягненні пені у розмірі 5983,14грн. відмовлено, а також стягнуто з ОСОБА_1 в доход держави 1762,00грн. судового збору.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому в ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З аналізу вказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (див. п 41. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)).

У даній справі, відповідач станом на дату звернення КС «Орізон» до суду з даним позовом, має невиконане грошове зобов`язання за кредитним договором у розмірі 3805,57 грн., який встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.01.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій,посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2023 у справі № 752/9858/21, провадження № 61-6097св23).

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц /провадження № 14-241цс19/, від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 /провадження № 12-116гс19/, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 /провадження № 12-105гс19/).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права,позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач (див. постанову Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 913/618/21).

Матеріали справи не містять, та відповідачем не подано будь-які докази погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3805,57 грн., а тому кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь період простроченого зобов`язання після закінчення дії Кредитного договору, а саме 20 вересня 2014 року.

Отже,наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, провадження № 12-302гс18).

Як вказано у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21),суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, не погоджується з періодом нарахування інфляційних втрат та 3% річних, виходячи з наступного.

В Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи викладене, суд бере за основу розрахунку загальну суму заборгованості у розмірі 2812,00 грн. по кредитному договору за період з 20.09.2014 (закінчення дії Кредитного договору) до 30.01.2019 (ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Львова про стягнення заборгованості по вказаному Кредитному договору) та загальну суму заборгованості у розмірі 3805,00 грн., стягнуту рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.01.2019 у справі №466/8068/18, та вказаний позивачем період з 16.10.2019 до, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - 24.02.2022.

Так, розрахунок 3% річних за період з 20.09.2014 по 30.01.2019 проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V - 3%, D - кількість днів у році, 100 - 100% (2812,00 x 1593 x 3 %: 365 : 100 = 368,00 грн.).

Також, розрахунок 3% річних за період з 16.10.2019 по 24.02.2022 проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V - 3%, D - кількість днів у році, 100 - 100% (3805,00 x 860 x 3 %: 365 : 100 = 268,95 грн.).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд погоджується з розрахунком позивача щодо інфляційних збитків за період з 20.09.2014 по 30.01.2019 у розмірі 3321,44 грн., а також суд за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості на сайті calculator.in.ua, здійснив розрахунок інфляційних збитків за період з 16.10.2019 до 24.02.2022, який складає суму у розмірі 713,91 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума 4672,30 грн., з яких 636,95 грн. - 3% річних, 4035,35 грн. - інфляційні втрати, що охоплюються періодами з 20.09.2014 по 30.01.2019 та 16.10.2019 до 24.02.2022, а відтак позов в даній частині підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Щодо вимоги про стягнення загальної суми пені у розмірі 15659,24 грн., то суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки з наданого позивачем розрахунку суд робить висновок про неправильність, необґрунтованість та незаконність нарахування пені у зазначеному розмірі. Пеня розрахована від суми заборгованості, до складу якої включено відсотки, безпідставно нараховані у встановленому договором розмірі після закінчення строку дії цього договору, а також не враховано п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З даних підстав не підлягає до задоволення штраф згідно п. 7.4 Кредитного договору у розмірі 1406,43 грн.

Отже, вимога за пенею та штрафом задоволенню не підлягає, позивачем у позові не обґрунтовано законність, правомірність стягнення пені та штрафу у загальній сумі 15659,24 грн. та 1406,43 грн. відповідно.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення статті 134ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 3500 грн.

Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 3500,00 грн. Разом з тим, крім попереднього розрахунку суми судових витрат, головою правління КС «Орізон» Чумак О.В. інших документів, зокрема, договору про надання правничої допомоги, оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що Кредитна спілка «Орізон» дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги представника позивача Чумак О.В. про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, виходячи з принципу пропорційності, розрахунок судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, виглядає наступним чином: 4672,30 х 3028,00 : 23647,80 = 598,26.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 598,26 грн. судового збору, що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.625 ЦК України, ст.ст.81,128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позовні вимоги Кредитної спілки «Орізон», , місцезнаходження: Львівська область, Бродівський район, смт. Підкамінь, вул. Незалежності, 60, р/р НОМЕР_1 у філії Львівське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 325796, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон», , місцезнаходження: Львівська область, Бродівський район, смт. Підкамінь, вул. Незалежності, 60, р/р НОМЕР_1 у філії Львівське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 325796, заборгованість за кредитним договором №30 від 20.09.2013 в розмірі 4672 (чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн., 30 коп., з яких 368,00 грн. - 3 % річних за період з 20.09.2014 по 30.01.2019; 3 % річних за період з 16.10.2019 по 24.02.2022; 3321,44 грн. - нараховані інфляційні збитки за період з 20.09.2014 по 30.01.2019; 713,91 грн. - нараховані інфляційні збитки за період з 16.10.2019 по 24.02.2022.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованої пені та штрафу відмовити.

У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон», , місцезнаходження: Львівська область, Бродівський район, смт. Підкамінь, вул. Незалежності, 60, р/р НОМЕР_1 у філії Львівське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 325796, - 598 (п`ятсот дев`яносто вісім) грн., 26 коп. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р. Б. Єзерський