Справа № 136/2376/24
провадження № 2/136/610/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Мельник В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та на утримання дружини в період догляду за меншою дитиною до 3-х річного віку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та на утримання дружини в період догляду за меншою дитиною до 3-х річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18.06.2017 між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №1. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач незважаючи на неодноразові звернення позивача матеріальної допомоги на дітей не надає. На даний час позивач також доглядає за меншою дочкою до досягнення нею трьох років і теж потребує матеріальної допомоги. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач працює, а тому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою користь на утримання дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від заробітку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 віку 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 03.01.2025 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18.06.2017 виконавчим комітетом Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №1 (а.с. 3).

За час шлюбу у сторін народились діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти знаходяться на утриманні позивача, що не заперечується відповідачем та підтверджується свідоцтвом про їх народження (а.с. 4, 5).

Відповідно до довідки Липовецької міської ради Вих. 09-12-01/155/5 від 16.12.2024 (а.с. 6) слідує, що ОСОБА_1 , 1990 р.н. зареєстрована разом зі своми дітьми по АДРЕСА_1 та діти ОСОБА_7 , 2017 р.н. і ОСОБА_8 , 2023 р.н. проживають разом з нею.

Таким чином, судом встановлено, що діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За встановлених судом обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами, позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаними вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначено ст.181 СК України.

З аналізу вказаної норми слідує, що у випадку відсутності спору батьки самостійно за взаємною домовленістю між собою визначають способи (зокрема, розмір, порядок та форму) надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Сімейне законодавство виходить із того, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, відносини між якими регулюються нормами СК, вправі врегулювати свої відносини за усною домовленістю або договором, якщо це не буде суперечити вимогам СК, інших законів та моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 9 СК України). При цьому, домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може міститися у договорі, умови якого, у тому числі щодо розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК.

При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку, відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якою проживає дитина.

Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК.

Наведене узгоджується і з роз`ясненнями наведеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Аналіз вказаних правових норм та роз`яснень свідчить про те, що задоволення позову про стягнення аліментів у судовому порядку є можливим лише у випадку відсутності добровільної домовленості про сплату аліментів між батьками дитини та ненадання дитині утримання.

Судом встановлено, що відповідач працює, отримує дохід (будь-яких доказів, які б це спростовували, суду не надано), а тому він може надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей та жружини.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, що він несе інші аліментні зобов`язання, чи існують обставини визначені ст.182 СК України, у тому числі щодо неможливості працювати за станом здоров`я та перешкоджають належним чином виконувати батьківський обов`язок щодо утримання дітей та дружини.

Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Доказів на підтвердження чи спростування матеріального стану позивача матеріали справи не містять, а питання про витребування таких доказів відповідачем не ініціювалось.

Крім цього, суд звертає увагу, що право обирати спосіб стягнення аліментів визначено законодавцем за одержувачем аліментів, тоді як позивач визначила такий спосіб у частці від доходу відповідача.

З урахуванням встановлених судом обставин, а також обставин передбачених ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільних дітей, суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку обох батьків забезпечити умови життя та розвитку їх спільної малолітньої дитини.

Також суд вважає, що відповідач спроможний надавати утримання позивачеві як дружині з якою проживає їх спільна дитина, що не досягла 3-х річного віку, у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, виходячи з наступних міркувань.

За твердженням позивача, діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина до 3-х річного віку, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Водночас суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина.

На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги.

Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу.

Як було встановлено вище судом, відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо матеріальної неспроможності та неможливості нести аліментний обов`язок по відношенню до дружини, з якою проживає дитина, тому суд виходить з доведеності того факту, що відповідач працює та отримує дохід, відтак може надавати матеріальну допомогу позивачу як матері своєї дитини.

Вирішуючи питання про розмір допомоги, суд виходить з того, що заявлений позивачем розмір аліментів не суперечить вимогам чинного законодавства, відповідає вимогам розумності та справедливості та сукупний розмір аліментів не буде перевищувати половини доходу відповідача, при цьому, 10.07.2026 спільній дитині сторін має виповнитись три роки, що є наслідком припинення такого зобов`язання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України.

Ураховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача слід присудити в дохід держави судовий збір. Документів на підтвердження витрат позивачки на правову допомогу суду не надано.

На підставі ст.ст. 84, 180-184 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 259, 263-265, 279, 280, 281, 285 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та на утримання дружини в період догляду за дитиною до 3-х річного віку - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду - 26.12.2024 і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 26.12.2024 і до досягнення дитиною донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець