Справа № 308/6263/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Кожух О.А.,Фазикош Г.В.,

за участі секретаря: Форкош Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року, головуюча суддя Баенца К.К., у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнанням недійсним з моменту укладення кредитного договору № 12/762К-07 від 08 червня 2007 року, підписаний між ОСОБА_2 та ВАТ « Банк Універсальний » (правонаступник ПАТ «Універсал Банк»).

Мотивуючи позовні вимоги, вказує на те, що 08 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний », було підписано кредитний договір № 12/762К-07, за яким банк зобов`язався надати кредит в розмірі 72 900 дол. США зі строком погашення 07.06.2018р. та сплатою за користування кредитом 13 %.

Позивач посилається на те, що укладений кредитний договір № 12/762К-07 від 08 червня 2007 року за своїм змістом, текстом та формою суперечить чинному законодавству, а відтак його слід визнати недійсним.

Підставою недійсності кредитного договору позивач зазначає те, що при укладенні кредитного договору банк у порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ненадав йому повної інформації про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може одержати такі відомості; не роз`яснено, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

У порушення п. 3.2 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, банком не надано споживачу графіка платежів із зазначеним сум погашення основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших супутніх послуг чи фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом, і такий графік між сторонами не підписувався.

Також вказує, що Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Вказує на те, що перелічені порушення свідчать, що кредитний договір суперечить іншим актам цивільного законодавства, тому має бути визнаний недійсним.

З посиланням на викладене, на приписи ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд визнати недійсним кредитний договір № 12/762К-07 від 08.06.2007 року з підстав, передбачених ст. 203, ст. 215 ЦК України, вказуючи, що кредитний договір суперечить актам цивільного законодавства.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Від представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомленні належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний», було підписано кредитний договір № 12/762К-07, за яким банк зобов`язався надати кредит в розмірі 72 900 дол. США зі строком погашення 07.06.2018 р. та сплатою за користування кредитом 13 %. Сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту ( Додаток №1).

Факт виконання Банком своїх зобов`язань та отримання позичальником кредитних коштів не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 1.1 договору кредиту № 12/762К-07 від 08 червня 2007 року, зазначено сума кредиту, валюта кредиту, термін кредиту, дата видачі, дата погашення та процентна ставка кредиту, про що ОСОБА_2 було відомо, що підтверджує його особистий підпис.

Як встановлено судом, 08.06.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний », було підписано додаток №1 до кредитного договору № 12/762К-07 від 08 червня 2007 року.

Згідно з додатком №1 до договору кредиту № 12/762К-07 від 08 червня 2007 року позичальнику було надано графік погашення заборгованості по кредиту.

Окрім того, позивач був ознайомлений з розрахунком вартості кредиту 08 червня 2007 року, що стверджується його підписом. ( а.с.49-50), а отже це є підтвердженням того, що ним в повному обсязі отримано інформацію про умови кредитування.

Відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач ознайомлений з інформацією щодо наявних в установі Банку схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно її зобов`язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтованої сукупності вартості кредиту за кожною з них, та отримала всі необхідні роз`яснення, про що свідчить її особистий підпис на кредитному договорі, договорі іпотеки тощо.

Посилання ОСОБА_2 на його не поінформованість з умовами кредитування спростовується його особистим підписом на договорі, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про його згоду зі всіма його умовами.

Керуючись положеннями ст.ст. 627, 638, 1054 ЦК України, даний кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення, сторони діяли на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи умови укладеного договору.

Позивач самостійно, без будь-якого примусу, звернувся до банку з наміром отримати кредит, й підписавши кредитний договір підтвердив, що з основними умовами надання кредиту ознайомлений.

Існують всі підстави для застосування строків позовної давності з огляду на їх пропуск Позивачем.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Обчислення позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що кредитний договір №12/762К-07 було укладено 08.06.2007 року, тим більше, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом 21.12.2015 року, погашення заборгованості по кредиту проводилось до червня 2015 року (це 8 років), то, керуючись ст.261 ЦК України строк для подання подібних претензій посилаючись на які-небудь вигадані порушення умов кредитного договору - становив до 2010 року, а не через ніж 8 років, як у даному випадку.

Відповідно до частини третьої ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторонами у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, позивач стверджує, що Банком не надано споживачу графіка платежу із зазначенням сум погашення основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших супутніх послуг чи фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом, і такий графік між сторонами не підписувався. Однак, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки в додатку №1 до кредитного договору та розрахунку вартості кредиту.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Зі змісту Кредитного договору № 12/762К-07 від 08.06.2007 року вбачається, що на момент його укладення він відповідав вимогам чинного законодавства України і містив повний об`єм інформації у відповідності до ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Механізм ознайомлення кредитодавцями позичальників з інформацією, зазначеною у ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", було визначено з прийняттям 10.05.2007 року Правлінням Національного банку України Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту №168, які були зареєстровані у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808.

Підписавши кредитний договір від 08.06.2007 року за № 12/762К-07 ,позичальник засвідчив, що банк надав йому всю інформацію про умови кредитування.

А тому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним, будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені, в зв`язку з чим суд вважає вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним з підстав не отримання інформації про орієнтовану сукупну вартість кредиту та про умови кредитування необґрунтованими, безпідставними оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи позивача про те, що йому не було надано повну інформацію про кредитні умови спростовуються доданим до матеріалів справи додатком №1 до кредитного договору в якому викладено графік погашення заборгованості по кредиту , який було підписано ОСОБА_2 власноручно та розрахунком вартості кредиту , який було підписано ОСОБА_2 власноручно 08.06.2007 року (а.с. 49-50).

Оцінюючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд прийшов до висновку, що за приписами ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На вимоги про визнання недійсним договору поширюється загальна позовна давність, яка згідно ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом із цим, згідно роз`яснень, даних в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами,які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; зміст правочину на момент його вчинення не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував та виконав його умови; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Банк надав позивачу інформацію передбачену п.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 01.12.2005 року, у тому числі й щодо детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, реальної процентної ставки; у кредитному договорі та у додатку до договору, у розрахунку вартості кредиту від 08.06.2007 року, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Відтак, з огляду на вищезазначені положення законодавства та встановлені судом обставини, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи , суд вважає позовні вимоги безпідставними, не обгрунтованими та не доведеними , у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів в суді ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 10 березня 2025 року.

Головуючий

Судді