ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2025 року

м. Харків

справа № 636/3834/19

провадження № 22ц/818/921/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Гуменного З.І., -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому з урахуванням уточнених вимог просила:

визнати автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017 року, спільним майном подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 ;

визнати приміщення: майстерню з підвалом та топочну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку приміщень, майстерню з підвалом та топочну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати цокольний поверх, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , спільним майном подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку цокольного поверху, загальною площею 694.2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках у ПАТ «ПриватБанк»;

стягнути з відповідача на користь позивача усі судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017, та цокольний поверх, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , та 1/2 частку цокольного поверху, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Шевченко Дар`я Станіславівна просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що хоча вищевказаний автомобіль придбаний у період шлюбу з позивачкою відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 05.08.2017 року, проте частина коштів на оплату автомобіля була надана відповідачу у кредит ПАТ Креді Агріколь Банк строком до 03.08.2018 року відповідно до кредитного договору, а частина коштів відповідачем була взята у борг, про що складено розписку, в якій відповідач зобов`язався у строк до 31.12.2020 року частинами повернути всі кошти. Позивачка жодного особистого грошового внеску по вже сплаченому кредиту та погашення існуючої заборгованості в придбання транспортного засобу не зробила. Таким чином даний автомобіль було придбано за рахунок позичених коштів, частина яких була виплачена відповідачем протягом шлюбу, а інша частина після розірвання шлюбу. Тому частка позивачки на вказаний автомобіль не може становити 1/2 частку. Також зазначає, що суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги позивачки в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя цокольного поверху загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та визнав за нею право власності на 1/2 частку даного нерухомого майна. У той час, коли власником даного нерухомого майна є ОСОБА_3 . Суд першої інстанції не мав права включати до розподілу майна подружжя особисту приватну власність ОСОБА_3 . Вказує, що позивач мотивує свої вимоги тим, що дане нерухоме майно набуте подружжям у власність шляхом внесення з 2013 року по серпень 2014 року пайових внесків за рахунок спільних коштів подружжя. Проте позивачем не надано доказів того, що ці внески було сплачено саме за рахунок коштів колишнього подружжя. Відповідач також в апеляційній скарзі просить здійснити розподіл судового збору та стягнути з позивача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Шевченко Дар`я Станіславівна просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає в обґрунтування апеляційної скарги доводи щодо безпідставності включення до складу спільного майна подружжя належного їй майна та наводить доводи, аналогічні викладеним у апеляційній скарзі ОСОБА_2 . Крім того відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить здійснити розподіл судового збору та стягнути з позивача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині рішення суду, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017 року та цокольний поверх, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та в изнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , та 1/2 частку цокольного поверху, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017 року та цокольний поверху, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є спільним майном подружжя, а отже наявні підстави для поділу вказаного майна подружжя у рівних частках між ними.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.02.2010 року, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29.11.2018 року було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 05.08.2017 року, відповідачем ОСОБА_2 було придбано автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017 року.

Згідно наявного у матеріалах справи звіту про визначення ринкової вартості автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017, ринкова вартість останнього становить 855299,00 грн.

Цокольний поверх, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі акту прийому-передачі нерухомого майна від 12.09.2018 року; звіту про виконання договору про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку та договору про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 .

Як на підставу позовних вимог про розподіл майна подружжя, ОСОБА_1 посилалася на те, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбане наступне майно: автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017 року; майстерню з підвалом та топочну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; цокольний поверх, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим просила визнати за нею 1/2 частку вказаного майна. Крім того просила визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та 1/2 частину грошових коштів, що знаходяться на рахунках у ПАТ «ПриватБанк», оскільки вищезазначене майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто ст. 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Зазначені вимоги Сімейного кодексу України кореспондуються з ч.3 ст.368 ЦК України майно, за якою набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи убачається та встановлено судом, що відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 05.08.2017 року, відповідачем ОСОБА_2 було придбано автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017 року, що є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, оскільки є таким, що набутий ними під час зареєстрованого шлюбу.

Згідно звіту про визначення ринкової вартості автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017, який містяться в матеріалах справи, вартість зазначеного вище автомобіля складає 855299,00 грн.

Посилання ОСОБА_2 на те, що спірний автомобіль було придбано за кошти, позичені ним - частину в кредит у ПАТ Креді Агріколь Банк, а іншу частину за кошти отримані ним у борг та сплачені ним особисто є безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів того, що ним придбано автомобіль за особисті кошти.

Так з кредитного договору №5/3129415 від 04.08.2017 року укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 вбачається, що банком надано кредит у сумі 664014 грн 50 коп. строком до 03.08.2018 року на купівлю транспортного засобу для особистих потреб: марка BMW, модель Х3, державний номер номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2017.

З довідки №86265/105 від 26.11.2018 року наданої ПАТ «Креді Агріколь Банк» вбачається, що укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 кредитний договір №5/3129415 від 04.08.2017 року, станом на 26 листопада 2018 року погашений в повному обсязі.

Таким чином між ОСОБА_2 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» дійсно був укладений кредитний договір від 04.08.2017 року на придбання автомобілю, разом з тим борг був погашений в період шлюбу, тобто до 29.11.2018 року.

З розписки, що міститься в матеріалах справи вбачається, що 02 липня 2017 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_4 524 000 грн., що за курсом складає 20 000 доларів США та зобов`язується повернути у строк до 31.12.2020 року.(том 1, а.с.141). Частина коштів відповідачем була сплачена вже після розірвання шлюбу.

Проте належних доказів, що зазначені кошти було витрачено саме на придбання спірного автомобіля, матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про те, що автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.08.2017 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Враховуючи, що вимог про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь 1/2 частини ринкової вартості автомобіля позивачем заявлено не було, суд першої інстанції при ухваленні рішення суду не мав можливості виходити за межі позовних вимог та вирішувати питання про компенсацію позивачу вартості належної їй частки спірного автомобіля. Відповідач таких вимог також не заявляв.

Доводи апеляційної скарги в частині поділу спірного автомобіля висновки суду не спростовують.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя цокольного поверху, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Матеріали справи свідчать про те, що цокольний поверх, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 .

Також з матеріалів справи убачається, що 04.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 .(а.с.243-245 том.2). Договір підписаний особисто ОСОБА_3 .

Згідно графіку платежів за договором пайової участі в період з 04.10.203 року по 20.08.2014 року всі платежі за вказаним договором було внесено особисто ОСОБА_3 . (а.с.246 том.2)

Зі звіту про виконання договору пайової участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку від 20.06.2018 року вбачається, що зазначений договір пайової участі укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виконано в повному обсязі і в зазначені договором терміни. (а.с.247 том.2)

Наявний в матеріалах справи акт від 12.09.2018 року прийому-передачі цокольного поверху за адресою: АДРЕСА_2 також укладений міжособисто ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . (а.с.248 том.2)

Посилання позивачки на те, що вищезазначений цокольний поверх було набуто подружжям у власність шляхом внесення з 2013 року по серпень 2014 року пайових внесків за рахунок спільних коштів подружжя, хоча право власності на вказане майно оформлене на ОСОБА_3 , є безпідставним та суперечить фактичним обставинам справи.

Висновок суду першої інстанції про те, що цокольний поверх, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташований за адресою: АДРЕСА_2 був придбаний за спільні кошти подружжя, оскільки ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , не мала власних коштів для придбання зазначеного майна, є припущенням.

Підстави набуття ОСОБА_3 права власності на спірне майно - договір про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , графік платежів, звіт та акт прийому-передачі підписані особисто ОСОБА_3 та підтверджують сплату саме нею зазначених коштів.

Недоведеність факту наявності чи відсутності коштів у ОСОБА_3 на придбання спірного майна не свідчить про те, що воно було набуто за кошти, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 .

Доказів сплати коштів ОСОБА_1 або ОСОБА_2 за договором про пайову участь матеріали справи не містять. Також відсутні будь-які докази набуття спірного нерухомого майна за рахунок спільних сумісних коштів подружжя.

Статями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Матеріали справи не містять, а позивачка у порушення свого обов`язку, передбаченого статтею 81 ЦПК України, не надала належних доказів на підтвердження того, що приміщення цокольного поверху набуто у власність за спільні сумісні кошти та пайові внески сплачувались саме подружжям, оскільки ОСОБА_3 не мала фінансової можливості прийняти участь у будівництві цокольного поверху.

Враховуючи, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини по справі та помилково дійшов висновку про визнання спільною власністю подружжя на приміщення цокольного поверху, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_3 , у зв`язку з цим оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції з урахуванням частково задоволених позовних вимог ОСОБА_1 покладається на відповідача ОСОБА_2 у розмірі 4276,50 грн., а судовий збір сплачений ОСОБА_2 за перегляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає частковому стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 5763 грн. Також стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

підлягає сплачений останньою судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 11526 грн.

Крім того в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлені вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, сплачених ними при подачі апеляційної скарги.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судом встановлено, що 18.10.2024 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання правової допомоги.

Пунктом 1. Договору визначено, що сутністю доручення складає представництво інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції по справі №636/3834/19.

Згідно п. 3.1 Договору розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої цим Договором встановлюється у розмірі 15 000,00 грн. Відповідно до п. 3.2 У разі безготівкового розрахунку за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується протягом 24 годин з моменту підписання даного Договору, розмір винагороди (гонорар) перераховувати на розрахунковий рахунок Адвоката за реквізитами, вказаними в рахунку.

У детальному описі робіт (наданих послуг), складеного адвокатом Шевченко Дар`єю Станіславівною, зазначено обсяг правової допомоги за даним Договором, а саме: складання та подання апеляційної скарги на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14.10.2025 року по справі №636/3834/19, участь у судових засіданнях у судді апеляційної інстанції по справі №636/3834/19. Крім того в матеріалах справи наявні ордер; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копія копія платіжної інструкції про сплату послуг адвоката від 12.11.2024 року у розмірі 15000 грн.

Також судом встановлено, що 24.10.2024 року між ОСОБА_7 та Мареніч Сергієм Івановичем було укладено Договір про надання правової допомоги.

Пунктом 1. Договору визначено, що сутністю доручення складає представництво інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції по справі №636/3834/19.

Згідно п. 3.1 Договору розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої цим Договором встановлюється у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до п. 3.2 У разі безготівкового розрахунку за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується протягом 24 годин з моменту підписання даного Договору, розмір винагороди (гонорар) перераховувати на розрахунковий рахунок Адвоката за реквізитами, вказаними в рахунку.

У детальному описі робіт (наданих послуг), складеного адвокатом Шевченко Дар`єю Станіславівною, зазначено обсяг правової допомоги за даним Договором, а саме: складання та подання апеляційної скарги на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14.10.2025 року по справі №636/3834/19, участь у судових засіданнях у судді апеляційної інстанції по справі №636/3834/19.Також в матеріалах справи наявні ордер; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копія копія платіжної інструкції про сплату послуг адвоката від 11.11.2024 року у розмірі 10 000 грн.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Із змісту договору про надання правничої допомоги від 18.10.2024 року року убачається, що за надання правової і професійної правничої допомоги клієнтка ОСОБА_3 виплачує винагороду у розмірі 15 000,00 гривень.

А зі змісту договору про надання правничої допомоги від 24.10.2024 року убачається, що за надання правової і професійної правничої допомоги клієнт ОСОБА_2 виплачує винагороду у розмірі 10 000,00 гривень.

На підтвердження наданих за Договором послуг в матеріалах справи наявні: детальний опис робіт, ордер; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копії платіжних інструкцій про сплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн. та у розмірі 15000 грн.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Враховуючи характер виконаних адвокатом Шевченко Дар`єю Станіславівною робіт з надання правової допомоги відповідачам, у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності виконаної роботи та витраченого часу представником у даній справі, а також зважаючи на відсутність заяви про зменшення судових витратта з урахуванням задоволених позовних вимог та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя приміщення цокольного поверху, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину зазначеного нерухомого майна скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В частині судового збору рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4276,50 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений до суду апеляційної інстанції, у розмірі 5763 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий Івановича судовий збір, сплачений до суду апеляційної інстанції, у розмірі 11 526 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 19.03.2025 року.