Провадження № 6/643/44/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника ОСОБА_1 адвоката Мірошника Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву адвоката Мірошника Романа Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , учасники справи та заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню

ВСТАНОВИВ

Адвокат Мірошник Р.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 (боржник), звернувся до суду з заявою, в якій просить:

- у порядку ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчий лист від 22.05.2014 № 643/12049/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (стягувач) грошових коштів в розмірі 758738,45 грн. та виконавчий лист від 22.05.2014 № 643/12049/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 3441,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені і документально підтверджені судові витрати, докази яких будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

В обґрунтування заяви зазначено, що правонаступник ОСОБА_2 набув у власність належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, заборгованість за виконавчими листами відсутня, оскільки вказана заборгованість фактично погашена шляхом позасудового звернення стягнення на Квартиру.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2024 заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, призначено до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні 25.02.2025 адвокат Мірошниченко Р.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заяву та викладені в ній доводи підтримав у повному обсязі.

ОСОБА_2 у судове засідання 25.02.2025 не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Згідно з ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає вказану категорію справ у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи поданої заяви, встановив таке.

21.10.2009 між стягувачом і боржником був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А., зареєстрований в реєстрі за № 4096. Згідно з умовами вказаного договору боржник отримав від стягувача валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 32500 доларів США, які зобов`язався повернути стягувачу в порядку та строки, передбачені Договором позики, щомісячними платежами, з першим платежем не пізніше 21.11.2009 та з датою остаточного розрахунку не пізніше 21.10.2010 (а.с. 83-84).

22.10.2010 між вказаними вище особами був укладений Додатковий договір № 1 до Договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А., зареєстрований в реєстрі за № 2398. Згідно умов вказаного Додаткового договору внесено відповідні зміни до Договору позики, згідно яких боржник отримав від стягувача валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 38125 доларів США, які зобов`язався повернути стягувачу в порядку та строки, передбачені Додатковим договором, щомісячними платежами, з першим платежем не пізніше 21.10.2010 в розмірі 5625 доларів США та з датою остаточного розрахунку не пізніше 21.10.2011. Зазначений Додатковий договір є невід`ємною частиною Договору позики (а.с. 85-86).

21.10.2009 між стягувачом та боржником був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 21.10.2009, зареєстрований в реєстрі за № 4098. Згідно з умовами вказаного договору, він укладений як засіб забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у боржника за договором позики від 21.10.2009. У разі невиконання боржником зобов`язання за договором позики вчиняється виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 , переходить до стягувача (а.с. 87-89).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2014, ухваленим в цивільній справі № 643/12049/13-ц (Рішення від 13.03.2014), стягнуто з боржника на користь стягувача заборгованість за вказаним вище договором позики в розмірі 758738,45 грн. та судові витрати в розмірі 3441,00 грн. (а.с. 44-49).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30.04.2014 вищезазначене рішення залишено без змін.

06.06.2016 між стягувачом та ОСОБА_3 був укладений Договір відступлення права вимоги за вказаним вище Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., зареєстрований в реєстрі за № 772. Згідно з умовами вказаного договору ОСОБА_4 як первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю ОСОБА_3 всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 21.10.2009 , зареєстрованим в реєстрі за № 4098 (а.с. 90-91).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 387036648 від 16.07.2024, право власності на Квартиру 07.09.2016 набув ОСОБА_3 на підставі вказаного вище Договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Реєстрацію права власності здійснила приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. (а.с. 22-23).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2024 було задоволено клопотання представника боржника про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. належним чином засвідчену копію (копії) документів, в яких зафіксована вартість Квартири станом на час вибуття вказаної Квартири з власності боржника та набуття Квартири у власність ОСОБА_3 .

З відповіді приватного нотаріуса КМНО Стрельченко О.В. від 05.11.2024, вих. № 1297/01-16, вбачається, що на час здійснення реєстраційної дії (2016 рік), а саме реєстрації права власності на об?єкт нерухомого майна - Квартиру, приватний нотаріус не формував нотаріальну справу, яка залишалася на зберігання, а виробляв електронні копії документів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зважаючи на це, у нотаріуса відсутні як заява заявника, так і документи, на підставі яких здійснювалася реєстраційна дія. Електронна копія документу, що підтверджує вартість квартири, відсутня, адже згідно з законодавством електронна копія даного документа не вимагається для внесення до ДРРП при проведенні реєстрації права власності (а.с. 82).

У судовому засіданні представник боржника заперечував проти залучення до участі в справі ОСОБА_3 . В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_3 не вчиняв передбачених ЦПК України дій, спрямованих на набуття статусу правонаступника ОСОБА_2 у правовідносинах, які випливають з вказаного вище Рішення від 13.03.2014. Будь-які судові рішення з вказаного питання, зокрема про заміну сторони виконавчого провадження, судами не ухвалювались.

Ураховуючи наведене, а також ту обставину, що згідно з наявними матеріалами виконавчого провадження станом на 13.09.2024 стягувачом у виконавчому провадженні з виконання Рішення від 13.03.2014 був ОСОБА_2 , суд дійшов висновку щодо відсутності необхідності у залученні ОСОБА_3 до участі в розгляді даної справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи заяви, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 824/2/22, від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав. Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даній справі представник боржника просить визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи, видані на виконання вказаного вище Рішення від 13.03.2014, яким з боржника стягнута заборгованість за договором позики.

Оцінюючи доводи представника боржника щодо відсутності у боржника обов`язку, який випливає з Рішення від 13.03.2014, у зв`язку із погашенням заборгованості шляхом набуття іпотекодержателем права власності на Квартиру, іпотекою якої було забезпечене зобов`язання з повернення позики, суд керується таким.

На підтвердження вказаних обставин суду надано довідку про оціночну вартість Квартири, згідно з якою її оціночна вартість складає 1617763,96 грн. (а.с. 39-41).

З вказаної довідки вбачається, що вона сформована 24.08.2024 року, тобто через майже 8 років з моменту вибуття Квартири з власності боржника та її переходу у власність іпотекодержателя.

Ураховуючи, що ціни на нерухомість є динамічними величинами та можуть з часом змінюватись, у суду відсутні підстави вважати, що оцінка вартості Квартири станом на 24.08.2024 відображає її вартість станом на 07.09.2016.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати доведеним, що станом на час набуття іпотекодержателем права власності на Квартиру, її вартість дорівнювала або перевищувала розмір заборгованості за позикою, визначений у Рішенні від 13.03.2014.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави для висновку, що заборгованість за позикою, визначена у Рішенні від 13.03.2014, була в повному обсязі погашена шляхом набуття іпотекодержателем права власності на Квартиру.

Оцінюючи доводи представника боржника, наведені у додаткових поясненнях від 07.01.2025, відносно того, що норми ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на час переходу права власності на Квартиру передбачали недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя після завершення позасудового врегулювання, та посилання на практику Великої Палати Верховного Суду, суд керується таким.

Дійсно, приписами ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на 07.09.2016 було передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Таким чином, вказаною нормою було передбачено недійсність наступних вимог іпотекодержателя (кредитора).

Формулювання «наступні вимоги» свідчить, що у вказаній нормі йдеться про вимоги, які виникли вже після позасудового врегулювання.

Повертаючись до обставин даної справи, суд зауважує, що вимоги стягувача ґрунтуються на рішенні суду, яке було ухвалене до набуття Квартири у власність ОСОБА_3 .

Так, виконавчі листи видані на підставі Рішення від 13.03.2014, в той час як позасудове врегулювання шляхом переходу Квартири у власність ОСОБА_3 відбулось 07.09.2016.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що вимоги про стягнення заборгованості, які ґрунтуються на Рішенні від 13.03.2014, є наступними відносно позасудового врегулювання, яке відбулось 07.09.2016.

Крім того, суд звертає увагу, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

За таких обставин суд приходить до висновку, що норми ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на 07.09.2016 не можуть застосовуватись до правовідносин, пов`язаних з виконанням Рішення від 13.03.2014.

Ураховуючи вищенаведене, факт набуття ОСОБА_3 . Квартири у власність не може свідчити про виконання у повному обсязі Рішення від 13.03.2014 та бути підставою для визнання виконавчих листів, виданих на виконання вказаного рішення суду, такими, що не підлягають виконанню.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 2, 13, 258-261, 353-354, 432 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви адвоката Мірошника Романа Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , учасники справи та заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Д.А. Крівцов