Справа № 932/9336/24
Номер провадження 2/932/3161/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Ярощук О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у м. Дніпро у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням-

установив:

Позивачка 09.10.2024 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що окрім неї у квартирі значиться зареєстрованим відповідач, її син, ОСОБА_2 , хоча фактично з 2002 року він не проживає за вказаною адресою.

Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зауважує, що таке рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Ухвалою суду 14 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом осіб.

Позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник позивачки ОСОБА_3 03.03.2025 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не повідомив, відзив не надавав.

У силу приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Позивачка є наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщення осіб, виданої відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Дніпровської міської ради від 22.08.2024 6964 окрім неї, значиться зареєстрованим її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.09.2024, директором КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР у присутності трьох свідків засвідчено факт того, що ОСОБА_2 із 2008 року фактично не проживає за вказаною адресою.

Допитані у судовому засіданні 06.02.2025 року свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт того, що ОСОБА_2 дійсно не проживає за адресою своєї реєстрації.

Відповідно до довідки Департаменту житлового господарства ДМР, житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади та на балансі КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР.

Як зазначає позивач, наявність зареєстрованого у житловому приміщенні сина, який фактично не проживає за вказаною адресою, створює їй перешкоди у здійсненні права користування, зокрема: безпідставно нараховується плата за комунальні послуги, неможливістю приватизації квартири тощо.

Встановивши фактичні обставини, суд керується наступним.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, відповідно до вимог ст.158 Житлового кодексу УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Доказів того, що відповідач фактично проживає за вказаною адресою, належно користується житловим приміщенням, сплачує комунальні послуги - матеріали справи не містять.

Таким чином суд встановив, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_1 тривалий час (більше 3 років), жодного разу не з`явився в ній, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, порушив порядок користування житловою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла.

Відтак, з огляду на відсутність правових підстав для користування житловим будинком, суд вважає, що відповідач може бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

З огляду на конкретні обставини, встановлені в судовому засіданні, та докази, якими вони підтверджуються, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2-13, 76-83, 89, 263,265, 268, 353-354 ЦПК України

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 30 днів з дня отримання ними копії рішення.

Інформацію щодо справи, яка розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/fair/sud4803/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярощук