КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1172/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Азов Інк», до якої приєднався фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року та за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Азов Інк» на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Азов Інк», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила стягнути з фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 на її користь 131 697, 89 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 110 000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що внаслідок неякісно проведеного на станції технічного обслуговування (далі - СТО) відповідача ремонту транспортного засобу Toyota Corolla, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить їй на праві власності, двигун автомобіля став несправним, його використання стало неможливим. Через день після виконання відповідачем ремонтних робіт двигуна автомобіль було доставлено її чоловіком евакуатором на СТО для безоплатного усунення недоліків неякісного ремонту, на що отримано відмову. Згідно із звітом № 32/54.07.23 від 28 липня 2023 року, в результаті неякісного ремонту силового агрегату, проведеного ФОП ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 120 197,89 грн. Також позивачка понесла збитки, пов`язані із оплатою евакуації автомобіля з Київської області, у розмірі 7 000,00 грн і послугами експерта ФОП ОСОБА_3 - 4 500,00 грн. Крім цього, внаслідок незаконних дій відповідача позивачці завдано моральну шкоду, яка виражається у додаткових емоційних переживаннях, пов`язаних із необхідністю захисту своїх прав під час перебування на 28 тижні вагітності, що призвело до її госпіталізації в ургентному порядку 26 липня 2023 року з подальшим лікуванням та проведенням оперативного втручання. Окрім того, моральна шкода полягає у неможливості користуватися власним транспортним засобом протягом тривалого часу, необхідністю добиратись на роботу та до місця проживання на громадському транспорті, а переживання, нервовий стрес, викликані порушенням ходу звичного життя призвели до погіршення здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, тому компенсацію моральної шкоди позивачка оцінила у розмірі 110 000,00 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 131 697,89 грн, яка складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля - 120 197,89 грн, вартості евакуації автомобіля - 7 000,00 грн, вартості послуг експерта ФОП ОСОБА_3 - 4 500,00 грн, а також суму компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 366,97 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору побутового підряду, умови якого виконавцем належним чином не виконанні в частині проведення якісного ремонту транспортного засобу позивачки, а тому відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач повинен відшкодувати їй збитки, що виникли у зв`язку з пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг), на загальну суму 131 697,89 грн, які підтверджені належними доказами у справі. Враховуючи доводи позивачки щодо завдання їй внаслідок протиправних дій відповідача моральної шкоди, що має своє підтвердження і фактичними даними, у тому числі медичною документацією, суд також вважав за необхідне покласти на відповідача обов`язок компенсувати позивачці моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 250,00 грн.

Додаткове рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачкою надано копії документів (договору про надання правової допомоги від 07 серпня 2023 року, договору про спільну діяльність від 07 серпня 2023 року, акту наданих послуг № 1 від 01 травня 2024 року), відповідно до яких за отримання правничої допомоги від Адвокатського бюро «Станіслава Гришина» та за надані ним послуги з представництва інтересів позивачки у справі № 757/38954/23-ц підлягає до сплати гонорар у розмірі 28 250,00 грн, тому виходячи з того, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено, суд дійшов висновку, що ці судові витрати підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, її узагальнені доводи та позиції інших учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Азов Інк» в особі представника - адвоката Пересунько О.В. у поданій апеляційній скарзі, до якої приєднався ФОП ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вказаної апеляційної скарги зазначив, що відповідно до публічного договору приєднання (оферти), розміщеної на сайті: https://avtivna.com.ua/umovy-vykorystannya/, позивачка звернулася до відповідача щодо ремонту свого автомобіля та сплатила за надані ремонтні послуги двигуна (головки блоку циліндрів) 20 080,00 грн згідно акту наданих послуг від 13 липня 2023 року.

В подальшому, не погоджуючись із якістю проведеного ремонту, позивачка замовила висновок експерта щодо вартості відновлювальних робіт, зумовлених, на її думку, неякісним ремонтом, і звіті суб`єкта оціночної діяльності зазначено, що відновлювальний ремонт автомобіля складає 120 197,89 грн, а вартість матеріального збитку - 56 893,26 грн.

Судом не надано жодної оцінки обставинам що підтверджують чи спростовують наявність вини та причинно-наслідкового зв`язку між ремонтом, який здійснив відповідач, та подальшою поломкою автомобіля позивачка, а також необхідності відшкодування завданої майнової шкоди саме у заявленому позивачкою розмірі.

Вказує, що суд першої інстанції стягнув вартість відновлювального ремонту автомобіля, що є в розумінні статті 22 ЦК України реальним збитком, а не вартість матеріального шкоди, яка зазначена у наданому звіті експерта в іншому розмірі. У разі якщо суд виходив із висновку суб`єкта оціночної діяльності, то розмір матеріального збитку склав 56 893,26 грн. Позивачкою не надано підтвердження проведення відновлювального ремонту автомобіля і дійсно понесених витрат саме розмірі 120 197,89 грн.

При цьому судом не враховано і не надано оцінки тому факту, що запчастини (деталі) для ремонту були надані відповідачу безпосередньо позивачкою, яка сама зазначила, що автомобіль мав проблеми із двигуном.

Крім того, вимогами статті 22 ЦК України, на яку посилалась позивачка як на правову підставу для стягнення завданої майнової шкоди, передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до розділу 5 публічної оферти «Відповідальність сторін» за неналежне та несвоєчасне виконання своїх зобов`язань по цьому договору сторони несуть відповідальність, визначену цим договором, в частині відшкодування збитків у розмірі вартості наданих та сплачених послуг, а в неврегульованих договором питаннях згідно чинного законодавства України.

Враховуючи, що позивачка приєдналася до публічної оферти, то у будь-якому випадку відповідальність відповідача має бути обмежена вартістю наданих та сплачених послуг, а це сума у розмірі 20 080,00 грн.

Представником третьої особи подавалось до суду клопотання про проведення судової автотехнічної експертизи та про відвід суб`єкта оціночної діяльності, що надав звіт про оцінку вартості матеріального збитку. Зазначені клопотання були залишені судом першої інстанції без задоволення ухвалами від 30 квітня 2024 року. Враховуючи, що ухвала про відмову у призначенні експертизи оскаржується окремо від рішення суду, представником третьої особи була подана окрема апеляційна скарга на таку ухвалу.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд не взяв до уваги відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивачки. Всіма питаннями щодо ремонту автомобіля позивачки займався її чоловік - ОСОБА_2 , відповідно будь-яких страждань вона не переживала, а перебування в лікарні не зумовлено її перебуванням за кермом.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ТОВ «Азов Інк» в особі представника - адвоката Пересунько О.В. просить його скасувати та відмовити позивачці у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанціїнорм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування цієї апеляційної скарги вказує, що акт наданих послуг № 1 від 01 травня 2024 року, підписаний ОСОБА_2 із Адвокатським бюро «Станіслава Гришина», містить посилання на договір про надання правової допомоги від 18 серпня 2023 року, примірник якого не додано до матеріалів справи, а наданий договір від 07 серпня 2023 року не містить будь-яких посилань на адвоката Русакова С.О., який здійснює індивідуальну адвокатську діяльність.Договір про спільну діяльність, укладений між Адвокатським бюро «Станіслава Гришина» та адвокатом Русаковим С.О., містить посилання на договір про надання правової допомоги, укладений 07 серпня 2023 року між позивачкою та адвокатським бюро, який у свою чергу не містить посилань щодо супроводження саме цієї справи у суді першої інстанції.

При поданні позовної заяви ані представником позивача - адвокатом Русаковим С.О., ані адвокатським бюро не було подано попереднього розрахунку та опису правничих витрат, як і під час судового засідання від 30 квітня 2024 року адвокатом не було заявлено про необхідність стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім зазначеного вважає, що судом порушено принцип співмірності позовних вимог і розміру правничих витрат, понесених позивачкою. Витрати у розмірі 28 250,00 грн щодо супроводження даної справи в суді явно не узгоджуються з критеріями розумності та необхідності.

Від представника позивачки - адвоката Русакова С.О. надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому він просить вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи ТОВ «Азов Інк», до яких приєднався ФОП ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що за посиланням https://avtivna.com.ua/umovy-vykorystannya/ міститься публічна оферта про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту колісних транспортних засобів та агрегатів спеціалізованими автосервісами «AVTIVNA». У даній справі позивачка обслуговувався працівники ФОП ОСОБА_1 в умовах СТО «TURBO STO», а не СТО «AVTIVNA». Таким чином, твердження відповідача та третьої особи про необхідність застосування до спірних правовідносин публічної оферти, розміщеної на зазначеному сайті, є помилковим.

У даній справі були відсутні правові підстави, визначені пунктом 2 частини першої статті 103 ЦПК України, для задоволення клопотання про призначення судової технічної експертизи. Окрім звіту експерта-оцінювача ФОП ОСОБА_3 № 32/54.07.23 від 28 липня 2023 року, позивачка надала суду роз`яснення експерта-оцінювача щодо вказаного звіту, у якому експерт зазначив, що пошкодження двигуна сталися внаслідок неякісного ремонту, а саме не усуненої деформованої площини блоку двигуна. Відбувся прорив прокладки головки блоку циліндрів (далі - ГБЦ) між другим та третім циліндром, внаслідок чого охолоджуюча рідина заповнила циліндри та відбувся гідроудар, який спричинив обрив ланцюга ГРМ з витікаючими наслідками. Крім цього, 17 січня 2024 року у судовому засіданні експерт ОСОБА_3 надав усні пояснення щодо свого звіту та роз`яснень, підтвердивши, що пошкодження двигуна автомобіля сталися саме внаслідок неякісного ремонту ГБЦ.

Позивачка підтвердила належними та допустимими доказами у справі, що зазнала збитків внаслідок неякісного ремонту її автомобіля працівниками ФОП ОСОБА_1 . Суд правильно встановив, що стягненню з відповідача підлягає розмір відновлювального ремонту автомобіля в сумі 120 197,89 грн, який є складовою розміру загальної майнової шкоди в сумі 131 697,89 грн, оскільки під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. Крім того, в результаті протиправних дій відповідача позивачці завдано моральної шкоди, розмір якої було визначено районним судом в сумі 5 000,00 грн.

Що стосується стягнутих додатковим рішенням витрат на професійну правничу допомогу, то представник позивачки вказує, що 07 серпня 2023 року між Адвокатським бюро «Станіслава Гришина» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги, згідно із пунктом 6.1 якого за послуги, надані виконавцем, замовник сплачує грошову винагороду у розмірі 28 250,00 грн. При цьому відповідно до пункту 2.13 договору виконавець може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах.

07 серпня 2023 року між Адвокатським бюро «Станіслава Гришина» та адвокатом Русаковим С.О. укладено договір про спільну діяльність, за яким сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності щодо виконання адвокатським бюро зобов`язань за договором про надання правової допомоги від 07 серпня 2023 року, укладеного із ОСОБА_2

01 травня 2024 року між Адвокатським бюро «Станіслава Гришина» та ОСОБА_2 був підписаний акт наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги від 07 серпня 2023 року, в якому погоджені види наданих юридичних послуг, час, який був потрібний для виконання відповідних робіт та їх вартість. Загальна вартість наданих послуг складає 28 250,00 грн.

Адвокатським бюро «Станіслава Гришина» на підставі договору від 07 серпня 2023 року та акту від 01 травня 2024 року здійснено розрахунок гонорару на вказану суму, виходячи з кількості витрачених годин (без врахування часу участі в судових засіданнях) - 13,5 год., вартості однієї години роботи адвоката - 1 500,00 грн та вартості участі в судовому засіданні - 2 000,00 грн. З огляду на складність справи, такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає вимогам частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто є співмірним.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

За змістом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також заперечень відзиву на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнитиз таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

19 червня 2023 року ОСОБА_4 передав автомобіль Toyota Corollа, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить його дружині - позивачці ОСОБА_2 , для проведення ремонту на СТО «TurboSТО Центр Автотурботи», що належить ФОП ОСОБА_1 , у працездатному стані, на ходу при наявності незначних сколів лакофарбового покриття та подряпин з усіх боків /а. с. 9-12/.

Згідно з актом виконаних робіт № D126KI від 05 липня 2023 року замовник ОСОБА_4 вніс переплату за ремонт ГБЦ на СТО «TurboSТО» у розмірі 8 590,00 грн /а. с. 13/.

13 липня 2023 року замовник ОСОБА_4 сплатив згідно з актом виконаних робіт № D126KI від 13 липня 2023 року вартість проведених робіт та матеріалів на загальну суму 20 080,00 грн /а. с. 14/.

Згідно з наданими суду показами свідка ОСОБА_4 15 липня 2023 року, забравши автомобіль з СТО, він проїхав приблизно 70 км, після чого транспортний засіб Toyota Corollа, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заглох і не заводився, у зв`язку з чим ОСОБА_4 змушений був викликати евакуаційний транспорт для транспортування автомобіля на СТО, за виклик якого сплатив 7 000,00 грн /а. с. 15/.

17 липня 2023 року та 20 липня 2023 року ФОП ОСОБА_3 проводив огляд пошкодженого автомобіля Toyota Corolla в умовах СТО «TurboSTO» /а. с. 21, 25/.

28 липня 2023 року експерт-оцінювач ОСОБА_3 склав звіт № 32/54.07.2023 про оцінку вартості матеріального збитку та надав роз`яснення щодо вказаного звіту. Згідно з його висновком вартість відновлювального ремонту КТЗ Toyota Corollа, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті неякісного ремонту силового агрегату складає 120 197,89 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ - 56 893,26 грн, коефіцієнт фізичного зносу - 0,700 /а. с. 18-34/.

Відповідно до роз`яснень експерта-оцінювача ОСОБА_3 до звіту № 32/54.07.2023 від 28 липня 2023 року пошкодження двигуна сталися внаслідок неякісного ремонту, а саме не усуненої деформованої площини блоку двигуна, у зв`язку з чим відбувся прорив прокладки ГБЦ між другим та третім циліндром, внаслідок чого охолоджуюча рідина заповнила циліндри та відбувся гідроудар, який спричинив обрав ланцюга ГРМ з витікаючими наслідками /а. с. 33/.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Відповідно до частин першої та другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом статті 857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором (частина перша статті 858 ЦК України).

Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків (частина третя статті 858 ЦК України).

При кваліфікації відносин сторін щодо виконання робіт по ремонту автомобіля позивачки суд першої інстанції врахував, що за своєю юридичною суттю сторонами укладено договір побутового підряду.

Згідно із частиною першою статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 866ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

У частині другій статті 869ЦК України передбачено, що при здачі робіт замовникові підрядник зобов`язаний повідомити його про вимоги, яких необхідно додержувати для ефективного та безпечного використання виготовленої або переробленої речі або іншої виконаної роботи, а також про можливі для замовника або інших осіб наслідки недодержання відповідних вимог.

За договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу (частина перша статті 870 ЦК України).

Статтею 871 ЦК України передбачено, що якщо робота виконується з матеріалу замовника, у квитанції або іншому документі, що видається підрядником при укладенні договору побутового підряду, вказуються точне найменування матеріалу, його кількість і оцінка, здійснена за погодженням сторін.

За змістом положень частин першої, другої статті 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України).

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частина третя статті 865 ЦК України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, ЦК України, ГК України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

В пункті 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до пункту 1 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29 грудня 2004 року № 721, істотний недолік - це такий недолік, що робить неможливим або недопустимим використання дорожнього транспортного засобу відповідно до його призначення, або такий, що може представляти загрозу для життя споживача чи інших людей, або такий, для усунення якого необхідно великі витрати праці й часу та який проявляється неодноразово після усунення.

Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

У частині чотирнадцятій статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати, зокрема: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків (частина четверта статті 10 цього Закону).

За частиною дев`ятою статті Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг).

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Зазначене кореспондується з положеннями статті 623 ЦК України, за змістом якої боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відшкодування збитків є одним із заходів цивільно-правової відповідальності для застосування якого потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 12 березня 2019 року у справі № 916/3211/16, від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20 та від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7511/20.

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20) та від 16 серпня 2023 року у справі № 569/15199/20 (провадження № 61-13146св21).

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, за змістом статті 22 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки і вини боржника, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками. Наявність двох останніх з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків.

При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивна умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачкою належними доказами факту проведення відповідачем неякісного ремонту двигуна (ГБЦ) в її автомобілі та понесення нею збитків для усунення цього недоліку, який виник з вини виконавця.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є помилковими та свідчать про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Так, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18 міститься висновок про те, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

У частині першій статті 103 ЦПК України визначено сукупність умов, за яких суд призначає у справі експертизу, а саме: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що на спростування доводів позивачки та наданих на їх обґрунтування доказів щодо наявності недоліків спірного транспортного засобу після проведення ремонту спочатку відповідач, а потім третя особа просили суд першої інстанції призначити у справі судову автотехнічну експертизу для встановлення причин виведення з ладу двигуна автомобіля Toyota Corolla, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 /а. с. 61, 108-110/.

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 17 січня та 30 квітня 2024 року в задоволенні вказаних клопотань було відмовлено з підстав того, що в матеріалах справи міститься наданий позивачкою звіт № 32/54.07.23 про оцінку вартості матеріального збитку, виготовлений 28 липня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) - ФОП ОСОБА_3 , який суд визнав експертним висновком, що складений у відповідності до встановлених законом вимог і який має значення для предмету доказування у справі /а. с. 76, 77, 149, 150/.

При цьому представник позивачки - адвокат Русаков С.О. заперечував проти задоволення клопотань відповідача і третьої особи про призначення у справі судової автотехнічної експертизи, вважаючи наданий звіт про оцінку вартості матеріального збитку належним та допустимим доказом причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням двигуна транспортного засобу та його неякісним ремонтом, що був проведений ФОП ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, метою здійсненої оцінки ФОП ОСОБА_3 було визначення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом використання витратного та порівняльного методичних підходів.

У вказаному звіті суб`єкт оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 провів ідентифікацію КТЗ, визначив обсяг і номенклатуру робіт з відновлювального ремонту КТЗ, перелік необхідних складових та матеріалів, визначив ринкову вартість КТЗ, значення коефіцієнта фізичного зносу його складових, вартість відновлювального ремонту КТЗ, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, яка відповідає вартості матеріального збитку, заподіяного власнику /а. с. 18-32/.

Отже, у звіті № 32/54.07.23 від 28 липня 2023 року оцінювачем не встановлювалися причини виведення з ладу двигуна автомобіля позивачки після його ремонту на СТО відповідача, а лише визначався розмір матеріальних збитків, завданих внаслідок виведення цього конструктивного елементу транспортного засобу з ладу.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та висновки суду першої інстанції про їх доведеність ґрунтуються на письмовому роз`ясненні спеціаліста (експерта-оцінювача) ОСОБА_3 щодо звіту № 32/54.07.23 та його пояснень, наданих у судовому засіданні 17 січня 2024 року, відповідно до яких пошкодження двигуна сталися внаслідок неякісного ремонту, а саме не усуненої деформованої площини блоку двигуна (див. фото). Відбувся прорив прокладки ГБЦ між другим та третім циліндром, внаслідок чого охолоджуюча рідина заповнила циліндри та відбувся гідроудар, який спричинив обрав ланцюга ГРМ з витікаючими наслідками /а. с. 33, 72, 73/.

Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Тобто, експерт - це особа, яка має необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань, якій доручено провести дослідження матеріальних об`єктів, явищ та процесів, що містять інформацію про обставини справи, і дати висновок з питань, які виникають під час розгляду справи та стосуються сфери його спеціальних знань і діяльність якого регламентується, зокрема, Законом України «Про судову експертизу».

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (статті 1, 3 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша стаття 7-1 Закону України «Про судову експертизу»).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Мін`юсту від 26 грудня 2012 року № 1950/5), основними видами (підвидами) експертизи є інженерно-технічна, до якої входять інженерно-транспортна (автотехнічна, транспортно-трасологічна, залізнично-транспортна).

За змістом пунктів 1.7, 1.8 вказаної Інструкції експертизи та дослідження, що проводяться атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, здійснюються з урахуванням обмежень, передбачених статтею 7 Закону України «Про судову експертизу». Результати проведення експертиз та експертних досліджень викладаються у письмовому документі - висновку експерта.

У розділі ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень визначено, що основними завданнями автотехнічної експертизи є, зокрема, установлення несправностей транспортного засобу (далі - ТЗ), які загрожували безпеці руху, причин їх утворення та часу виникнення (до дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) чи внаслідок неї або після неї), можливості виявлення несправності звичайно застосованими методами контролю за технічним станом ТЗ; визначення механізму впливу несправності на виникнення та розвиток пригоди. Перед автотехнічною експертизою можуть бути поставлені й інші завдання, вирішення яких пов`язане з дослідженням технічного стану ТЗ, дорожньої обстановки і дій учасників дорожньої події.

Якщо призначається експертиза технічного стану ТЗ, у документі про призначення експертизи (залучення експерта) достатньо викласти фабулу справи і обставини, які стосуються особливостей об`єкта дослідження, знання яких може мати значення для експерта, наприклад, чи експлуатувався ТЗ після події; у якому стані були деталі (вузли), сполучені з деталями (вузлами), що досліджуються, тощо.

Отже, автотехнічна експертиза - це експертне дослідження з метою встановлення механізму й обставин, у тому числі технічного стану транспортних засобів, причин виходу з ладу їх деталей, а також обставин, що сприяли чи могли сприяти цьому. Предмет автотехнічної експертизи - це фактичні дані, зокрема, про технічний стан транспортного засобу та його деталей, а також про обставини, що сприяли виникненню поломки, що встановлює експерт-автотехнік на підставі своїх спеціальних знань і відповідних матеріалів.

Водночас, за змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами (стаття 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Згідно із частиною першою статті 6 вказаного Закону оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим, зокрема, у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки май.

Системний аналіз наведених норм законодавства в сукупності із Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440,дає підстави для висновку, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції помилково ототожнив висновок (звіт) суб`єкта оціночної діяльності з висновком експерта.

Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 32/54.07.23 від 28 липня 2023 року було виконано суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 виключно з метою визначення вартості відновлювального ремонту (завданої майнової шкоди) транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до пред`явлення позову у цій справі, вказаний звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи на підставі договору від 20 липня 2023 року, а ОСОБА_3 є оцінювачем (сертифікат Фонду державного майна України № 214/2022 від 27 травня 2022 року) за напрямком 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», тому вимоги статей 102, 106 ЦПК України на нього і спірні правовідносини не поширюються.

Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не передбачена можливість суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання визначати обставини технічного стану транспортних засобів, причини виходу з ладу їх деталей та конструктивних елементів, а також обставини, що сприяли чи могли сприяти цьому.

За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що «збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача».

Згідно із статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини друга та третя статті 77 ЦПК України).

Суд першої інстанції не звернув увагу, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування, відповідно до якого саме позивачка повинна довести належними і допустимими доказами наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними їй збитками.

Однак, таких доказів на підтвердження безпосереднього зв`язку того, що саме в результаті неякісно проведеного відповідачем ремонту транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун цього автомобіля зазнав пошкодження і став несправним позивачка не надала.

Вирішуючи спір між сторонами, районний суд неправильно розцінив як належний доказ наданий позивачкою звіт про оцінку майна, оскільки він не доводить причинний зв`язок між завданою позивачці шкодою та протиправною поведінкою відповідача, отже не містить інформацію щодо предмета доказування.

При цьому правом на призначення судової автотехнічної експертизи сторона позивачки не скористалася та категорично заперечувала проти задоволення таких клопотань відповідача та третьої особи у справі.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням того, що у матеріалах справи відсутні докази прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями відповідача, як виконавця відповідних послуг, і сумою матеріальних збитків у визначеному позивачкою розмірі, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 131 697,89 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того, оскільки позивачкою не доведено допущення відповідачем при виконанні умов договору побутового підряду недоліків під час проведення ремонту двигуна її автомобіля, у суду першої інстанції не було підстав, визначених статтями 23, 1167 ЦК України, для часткового задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Отже, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року по суті спору у даній справі, то додаткове рішення цього ж суду від 07 травня 2024 року, яким вирішено питання щодо розподілу витрат позивачки на професійну правничу допомогу,також слід скасувати.

З огляду на вищевикладене, аргументи апеляційної скарги ТОВ «Азов Інк», до якої приєднався ФОП ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року та апеляційної скарги ТОВ «Азов Інк» на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду цієї справи.

Щодо судових витрат

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

За подання апеляційної скарги на основне рішення та заяви про приєднання до апеляційної скарги ТОВ «Азов Інк» та ФОП ОСОБА_1 сплатили судовий збір у розмірі 2 050,45 грн кожний, тому ці судові витрати слід компенсувати їм за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Азов Інк», до якої приєднався фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року та апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Азов Інк» на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «Азов Інк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 2 050,45 грнсплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Компенсувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 2 050,45 грнсплаченого судового збору за подання заяви про приєднання до апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній