Справа № 199/3620/23
(2/199/118/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.03.2025

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Запара О.В.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача та підписав заяву б/н від 04.04.2008 р. про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, отримав кредитні кошти та не повернув їх в обумовлений договором строк. За підрахунком позивача розмір заборгованості станом на 28.02.2023 р. складає 11 359,91 дол. США, з яких: 2385,44 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 6619,92 дол. США заборгованість за нарахованими відсотками, 375 дол. США комісія. Про стягнення даної суми з відповідача у позові й заявлено відповідну вимогу.

Відповідач позов не визнав.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позовних вимог, просив суд застосувати позовну давність щодо всіх позовних вимог (а.с. 85 87).

У відповіді на відзив позивач просив врахувати, що кредитний договір є чинним, а заперечення відповідача необґрунтованими; дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначений на самій картці (а.с. 105 109).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, 02.04.2008 р. відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 02.04.2008 р. (а.с. 20), підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного дня (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

Відповідач активно користувався кредитним коштами, що підтверджується випискою за договором за період 02.04.2008 30.03.2023 р.р. (а.с. 14 17); відповідач користувався кредитною карткою Gold credit (а.с. 19).

На підставі довідки (а.с. 18) судом встановлено, що кредитний ліміт змінювався на протязі 11.04.2008 р. 31.10.2019 р. в бік зменшення.

Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2023 р. заборгованість відповідача складає 11 359,21 дол. США з наступними складовими: 2385,44 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 6619,92 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1979,55 дол. США - пеня; 375,00 дол. США комісія.

Зазначену суму позивач просив суд стягнути з відповідача.

Відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що позивачем здійснено безпідставне збільшення відсотковоїставки, незаконне нарахування комісії, позов подано зі значним порушенням строку позовної давності тощо (а.с. 85 87).

Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору) та відповідальності за його невиконання, які регулюються ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та ч. 3 ст. 14, ч. 1 та ч. 2 ст. 207, ст.ст. 626, 628, ч. 1 ст. 633, ст.ст. 634, 638, 526, ч. 1 ст. 1048, ст. 1049, ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048, ч. 1 та ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України.

Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач звернувся до AT КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим власноручно підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Вказану заяву підписано на наступних умовах: тип кредиту та розмір кредитного ліміту відновлювана кредитна лінія до 3000 доларів США; тип кредитної картки картка «Універсальна gold»; строк кредитування 36 місяців відповідно заяви; процентна ставка 1.6% на місяць у валюті кредитування долар США, обов`язковий щомісячний платіж, включаючи плату за користування кредитними коштами 7% від заборгованості, але не менше 10 доларів та не більше залишку заборгованості.

Отже, доводи відповідача про недосягнення сторонами істотних умов кредитного договору, а саме відсутність погодженої процентної ставки за користування кредитом, суд відхиляє, як неспроможні.

На виконання умов договору банком 11.04.2008 р. було видано відповідачу картку «Універсальна gold» № НОМЕР_1 (а.с. 20-21).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторонами досягнуто всіх істотних умов кредитного договору, і правочин, як такий, відбувся.

З довідки про зміну умов кредитування (а.с. 18) встановлено, що банк 02.04.2008 р. встановив відповідачу кредитний ліміт, який в подальшому зменшував.

З довідки (а.с. 19) вбачається, що кредитна карта відповідача № НОМЕР_2 діяла до квітня 2011 р.

Як встановлено судом на підставі виписки за договором № б/н, за період з 02.04.2008 р. по 30.03.2023 р. (а.с. 14-17), укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, та з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-12), відповідач користувався кредитною карткою, здійснював покупки, знімав та переводив кошти, тобто користувався кредитними коштами, починаючи з 06.05.2008 р. по 18.12.2008 р.

Останній платіж з повернення кредиту здійснено відповідачем 15.04.2009 р. (а.с.16 звор.).

Відповідно до п. 9.12. Условий и правил предоставления банковских услуг (назва письмового доказу наведена мовою оригіналу (а.с. 26)), «договор действует в течение 12 месяцев с момента подписания. Если в течение этого срока ни одна из сторон не проинформирует другую сторону о прекращении договора, договор автоматически лонгируется на такой же срок» (цитата мовою оригіналу).

Здійснюючи тлумачення умов кредитного договору щодо строку його дії, суд звертається до правової позиції Верховного Суду України (наразі незмінна), наведеної у постанові від 24.09.2014 р. в справі №6-103цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України виснував, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання терміну погашення чергового платежу.

За висновком Верховного Суду України, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою термін дії карти вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня вказаного місяця, термін погашення відсотків по кредиту визначений щомісячними платежами, а термін погашення кредиту в повному об`ємі - останнім днем місяця, вказаного на картці, і що останній платіж був здійснений в листопаді 2008 року, дія карти закінчилася 30 жовтня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2013 року. Суди апеляційної і касаційної інстанцій, погоджуючись з аргументами позивача про неодноразову пролонгації кредитного договору не звернули уваги на те, що пролонгація договору передбачає продовження терміну дії договору, після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих же умовах, на яких він був ув`язнений, а також на те, що після закінчення терміну дії договору банк не видавав боржникові грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов`язань за договором від 13 жовтня 2006 року не виконав. ВСУ вказав, що висновки апеляційного суду, про те, що позовна давність не витекла, оскільки термін дії договору був пролонгований, а термін дії карти відповідає терміну дії договору, є передчасним.

Отже, надаючи оцінку правовідносинам сторін у цій справи, суд дійшов висновку, що термін дії кредитної картки, що була видана банком відповідачу, закінчився 30.04.2011 р., а останній платіж по кредиту був здійснений відповідачем 15.04.2009 р., тобто з цієї дати позивач дізнався про порушення свого права, однак, до суду звернувся лише 01.05.2023 р.

Щодо заяви відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву, про застосування строку позовної давності.

Умовами кредитного договору передбачено, що погашення тіла кредиту і процентів встановлений щомісячно, до 25 числа місяця, що слідує за звітнім (а.с. 21).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Доказів зміни строку позовної давності за згодою сторін відповідно до умов договору суду не надано.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Обставин переривання строку позовної давності судом не встановлено.

Відтак, на момент звернення позивача з позовом (01.05.2023 р.) строк позовної давності сплинув.

Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 87).

У Постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18) зазначено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Отже, наявні підстави для відмови в задоволенні вимоги позову про стягнення заборгованості за кредитним договором (заборгованість за тілом, відсотками, пенею).

При цьому, оскільки суд дійшов висновку, що строк дії кредитного договору обмежений строком дії кредитної картки, тобто до 30.04.2011 р., у стягненні відсотків в сумі 1795,13 доларів США за період з 17.06.2008 р. по 30.04.2011 р. суд відмовляє у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих, починаючи з 17.05.2011 р. у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Щодо вимоги позову про стягнення комісії, то дана вимога не підлягає задоволенню через те, що є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Комісія за обслуговування кредитної картки, стягнення якої є складовою заборгованості, нарахована 75 дол. США - 17.05.2009, по 100 дол. США 30.04.2010, 17.05.2011 та 30.04.2012 р.р., що встановлено на підставі розрахунку заборгованості (а.с. 5-12).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: "згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Як встановлено судом, в анкеті заяві від 02.04.2008 р. не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Ураховуючи, що банк не зазначив у кредитному договорі переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, беручи до уваги, що споживчим є будь-який кредит, наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, та навпаки довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Gold клуб» передбачена відсутність комісії за кредитне обслуговування (щомісячна), нарахування позивачем розміру комісії у складові заборгованості за кредитним договором суперечить частині 1 та 2 статті 11, частині 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", тому дана позовна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, документально підтверджені судові витрати (судовий збір) підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, 264 - 265, 273, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на ранок позивача.

Дата складення повного судового рішення 10.03.2025 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Спаї