ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3258/25 Справа № 210/5578/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 210/5578/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 30 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з 27 серпня 2000 року працює на підприємстві відповідача - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за професією слюсаря-ремонтника. Умови його праці за цією професією, в яких він пропрацював майже 19 років, характеризувалося наявністю шкідливих факторів, основним з яких був такий фактор як важкість праці, показники якого перевищували нормативні. 3 2016 року у позивача почали виникати проблеми зі здоров`ям, почали виникати періодичні болі у шийному та поперековому відділах хребта різної інтенсивності, порушення ходи, болі в плечових, ліктьових та колених суглобах, обмеження руху, заніміння кінцівок. Він неодноразово обстежувався у медичних закладах, де йому діагностували такі захворювання, як люмбоішіалгію, люмбалгію, радикулопатію, періартроз та остеоартроз суглобів. За останні 6 (шість) років, з 2019 - 2024 роки, він 12 (дванадцять) разів, двічі на рік, проходив обстеження та лікування у медичних закладах.

Позивач вказує, що в травні 2022 року, під час його обстеження та лікування в ДУ «Український НДІ промислової медицини» в період з 12 травня 2022 року по 27 травня 2022 року було встановлено, що наявні у нього захворювання носять професійний характер, що підтверджується медичним висновком від 24 травня 2022 року № 779.

Зазначає, що за результатами проведеного в червні 2022 року розслідування професійного захворювання було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 липня 2022 року форми П-4, затверджений 04 липня 2022 року, яким встановлено, що професійне захворювання з діагнозом «Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня)» виникло внаслідок недосконалості робочого місця, на якому позивач підпадав під дію фізичного навантаження та показники важкості трудового процесу перевищували нормативні, а причиною виникнення захворювання є такий шкідливий фактор, як важкість праці, що підтверджується Санітарно - гігієничною характеристикою умов праці від 10 червня 2021 року № 478/4.6-9, складеною Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.

В серпні 2022 року, за результатами огляду в медико-соціальній експертній комісії (МСЕК), позивачу вперше з 01 серпня 2022 року було встановлено втрату 40% професійної працездатності та III групу інвалідності.

Протягом 2022 - 2024 років, після виявлених у позивача професійних захворювань, він продовжував обстеження та лікування і за цей період пройшов ще 6 (шість) курсів обстежень та лікувань.

Підкреслює, що за результатами повторного огляду в МСЕК 30 липня 2024 року позивачу з 01 серпня 2024 року було визначено втрату 60% професійної працездатності та III групу інвалідності.

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 591 від 30 липня 2024 року, складеною МСЕК, позивачу встановлені обмеження до пересування, до трудової діяльності, показано лікування згідно стандартів, санаторно-курортне лікування, лікувальний масаж, спостереження у сімейного лікаря та лікаря - невролога, а також встановлено раціональне працевлаштування на робоче місце, на якому відсутні такі шкідливі виробничі фактори, як: важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, підняття важкостей.

Вказує, що у зв`язку з визнанням його непридатним для роботи за професією слюсаря-ремонтника, з листопада 2020 року роботу за цією професією він не виконує.

У зв`язку з отриманими хронічними професійними захворюваннями порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, який віддається в ліву руку та ногу, у мене порушена функція ходи, постійний біль супроводжує мене у плечових, ліктьових і колінних суглобах, внаслідок чого має обмеження рухів та хрускіт в них, у нього німіють кінцівки, виникають запаморочення, втома, коливається артеріальний тиск. Йому доводиться постійно приймати знеболюючі лікарські засоби, проходити щорічні курси реабілітації та медикаментозного лікування.

У зв`язку з наведеним вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 480 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 240 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 2 400 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач протягом 20-ти років роботи позивача у важких умовах не вживав жодних заходів щодо вдосконалення та полегшення умов моєї праці, не виконував вимог норм ст. ст. 153, 158 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», що призвело до втрати мною здоров`я, чим завдана моральна шкода.

Судом першої інстанції не враховано, що внаслідок втрати професійної працездатності, позивач постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, який віддається в ліву руку та ногу, у мене порушена функція ходи, постійний біль супроводжує мене у плечових, ліктьових і колінних суглобах, внаслідок чого має обмеження рухів та хрускіт в них, у нього німіють кінцівки, виникають запаморочення, втома, коливається артеріальний тиск. Йому доводиться постійно приймати знеболюючі лікарські засоби, проходити щорічні курси реабілітації та медикаментозного лікування.

Зазначає, що згідно медичних висновків, зробленими за результатами періодичних медичних оглядів 08 липня 2021 року, 01 серпня 2022 року, 06 липня 2023 року та 06 червня 2024 року, було рекомендовано здійснення лікувально-профілактичних заходів, оздоровлення в профілакторії, диспансерне спостереження, підтримуюча терапія, курси масажу, санаторно-курортне лікування, підтримуюча терапія тощо, виконання яких для відповідача, як роботодавця, є обов`язковим. Однак, він їх не виконував та не забезпечував їх проведення. В той же час, починаючи з 2019 року позивач сумлінно, самостійно та щорічно (двічі на рік) турбувався про своє здоров`я, систематично проходив медичні обстеження та лікування для відновлення свого здоров`я, які не призвели до позитивного результату.

Вказує, що згідно МРТ-дослідження 14 жовтня 2024 року та проходження 17 жовтня 2024 року консультації у спеціаліста, у позивача було встановлено вторинний коксоартроз та ідіоматичний асептичний некроз кістки, множинні локалізації, що призвело до необхідності проведення хірургічного втручання тотального ендопротезування (повної заміни) лівого кульшового суглобу. Дана хірургічна операція мені була проведена 08 листопада 2024 року під час перебування позивача нестаціонарному лікуванні в КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради в період з 05 листопада 2024 року по 20 листопада 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт у шкідливих умовах праці.

Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці.

Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. На ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідно до вимог чинного законодавства, повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення умов праці шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва.

Сума компенсації моральної шкоди є необґрунтованою, завищеною та не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує позивач.

Суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваного рішення, не врахував наведені доводи відповідача та задовольнив позовні вимоги в розмірі 240 000 грн, що перевищує розмір задоволених позовних вимог в аналогічних справах, а отже оскаржуване рішення не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що позивач працював на підприємстві відповідача з 27 серпня 2000 року слюсарем - ремонтником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.12-15).

Медичним висновком ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 27 травня 2022 року № 779 було встановлено, що наявні у ОСОБА_1 захворювання носять професійний характер (а.с. 24,25).

По факту професійного захворювання позивача було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 липня 2022 року, де в п. 17 вказано, що причиною виникнення захворювання у ОСОБА_1 постало те, що працюючи слюсарем-ремонтником доменного цеху № 1 аглодоменного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_1 виконує роботи з технічного обслуговування, ремонту і монтажу вузлів і агрегатів, механічного обладнання доменного цеху № 1, технічного обслуговування і ремонту засобів малої механізації, прибирання та очищення закріпленого обладнання на території ділянки, обробці деталей. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

В п. 18 Акту зазначена причина виникнення професійного захворювання: «При роботі слюсарем-ремонтником - важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 36 кг при нормативному значенні до 30 кг; перебування у незручній та фіксованій позі 25 -30 % часу зміни, при допустимій - до 25% часу зміни: нахили тулуба (вимушені. більше 30°) становять 220-450 разів за зміну, при допустимих 51-100 разів на зміну. Величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль однією рукою за зміну - 18360 кг/с. при допустимій до 36000 кг/с: за участю м?язів тулуба та ніг - 47400 кг/с. при допустимій до 100000 кг/с . Переміщення у просторі (переходи, обумовлені технологічним процесом) по горизонталі - 3.3 км протягом зміни. при допустимому - до 8 км протягом зміни.».

Відповідно до п. 20 Акту розслідування професійного захворювання від 01 липня 2022 року, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працює впродовж 20 років 2 місяців в шкідливих умовах праці та неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу та підприємства, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативні неможливо. (а.с.26-28).

За висновком МСЕК від 09 серпня 2022 року серії 12 ААА № 122191 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40 % (40% - радикулопатія) первинно, з наступною датою переогляду 01 липня 2024 року та третя група інвалідності. (а.с. 32,33)

Медичним висновком ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 30 листопада 2023 року № 1344 було підтверджено, що наявні у ОСОБА_1 захворювання носять професійний характер (а.с. 40,41).

За результатами повторного огляду в МСЕК 30 липня 2024 року позивачу з 01 липня 2024 року по 01 серпня 2027 року було визначено втрату 60% професійної працездатності по радикулопатії та встановлено III групу інвалідності, що підтверджено довідкою Обласної МСЕК № 2 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 130116 від 30 липня 2024 року та Довідкою Обласної МСЕК № 2 до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії серії 12 ААГ № 573757 від 30 липня 2024 року (а.с.42,43).

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 591 від 30 липня 2024 року, складеною МСЕК, позивачу встановлені обмеження до пересування, до трудової діяльності, показано лікування згідно стандартів, санаторно-курортне лікування, лікувальний масаж, спостереження у сімейного лікаря та лікаря - невролога, а також встановлено раціональне працевлаштування на робоче місце, на якому відсутні такі шкідливі виробничі фактори, як: важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, підняття важкостей. (а.с.44).

Згідно відомостей з медичної документації, що наявна в матеріалах справи вбачається, що позивач неодноразово проходив лікування у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с. 16-23, 34-39,45,46).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманами професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманами професійними захворюваннями.

В даному випадку, позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, як факт ушкодження його здоров`я на виробництві при виконання трудових обов`язків, так і завдання йому у зв`язку з цим моральної шкоди.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої позивачем травми, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 60% та визнання людиною з інвалідністю другої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманням ним професійних захворювань правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманих позивачем професійних захворювань, що спричинили повну втрату ним професійної працездатності, визнання позивача особою з інвалідністю ІІІ групи до 01 серпня 2027 року, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 240 000 грн.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60 % та визнано людиною з інвалідністю ІІІ групи, що безумовно тягне за собою зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди (240 000 грн) відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг, як позивача, так і відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: