Справа № 752/4113/24
Провадження № 2/752/960/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 лютого 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить: визнати його батьком ОСОБА_2 та зобов`язати Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо внесення змін у актовий запис в частині виключення запису « ОСОБА_5 » в графі «Батько» та включення запису « ОСОБА_1 ».

На мотивування позовних вимог, ОСОБА_1 вказує, що з 1988 року по 2016 рік проживав разом із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яка в 1989 році, будучи вагітною, поїхала відвідати свою матір, яка на той час проживала у Республіці Азербайджан (м. Мінгечаур), де ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх спільний син ОСОБА_2 .

Зауважує, що з огляду на той факт, що вони разом з ОСОБА_3 у той момент не перебували в зареєстрованому шлюбі, в свідоцтві про народження відомості про батька ОСОБА_2 записано зі слів матері, та вказано у графі «Батько» дівоче прізвище матері « ОСОБА_6 » та ім`я і по-батькові з її слів « ОСОБА_7 ».

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що своє батьківство щодо ОСОБА_2 ним не заперечувалося та фактично визнавалося, оскільки вони разом з ОСОБА_3 спільно проживали, виховували сина та брали участь у його забезпеченні, а 05.02.2016 року зареєстрували шлюб.

Також зазначає, що із ОСОБА_3 мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківство щодо якої було визнане ним одночасно з укладенням шлюбу.

На підставі зазначеного, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 04.03.2024 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 26-27).

11.04.2024 року до суду від третьої особи Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли письмові пояснення зі змісту яких вбачається, що останній просить у разі задоволення позову врахувати вимоги ст. ст. 128, 134 СК України (а.с. 36-36 зворот).

29.04.2024 року до суду від третьої особи ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення, в яких остання просить позов задовольнити, посилаючись на те, що сторони у справі: позивач та відповідач ОСОБА_3 є її батьками, а відповідач ОСОБА_2 - братом; все її дитинство вона проживала разом зі своїми батьками та братом; ОСОБА_1 брав активну участь у її з братом вихованні, а сам ОСОБА_2 ніколи не заперечував той факт, що ОСОБА_1 є його батьком (а.с. 38-39).

29.04.2024 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому остання визнає позов, зазначаючи, що з 1988 року вони проживали з позивачем однією сім`єю; у 1989 році вона завагітніла їх з ОСОБА_1 спільною дитиною; в той час її мати проживала в Республіці Азербайджан (м. Мінгечаур), яку вона періодично відвідувала та у період однієї з поїздок через активні військові дії їй не вдалося повернутися до України, а ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народився їх спільний з позивачем син ОСОБА_2 , відомості про батька у свідоцтві про народження якого записано з її слів, адже з ОСОБА_1 на той момент вони не перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 51-52).

13.05.2024 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову, в якій останній вказує, що ОСОБА_1 є його рідним батьком (а.с. 68).

Ухвалою суду від 10.06.2024 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні (а.с. 80).

Сторони та учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку, направили суду заяви в яких просять справу слухати за їх відсутності.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 1988 року позивач та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 05.02.2016 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.02.2016 року (а.с. 8).

З копії перекладеного з азербайджанської мови на українську свідоцтва про народження (повторного) серії НОМЕР_2 від 26.12.2023 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , при чому батьком у свідоцтві зазначено ОСОБА_5 , а матір`ю - відповідача ОСОБА_3 . Місце народження м. Мінгечаур, Республіка Азербайджан, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про народження Мінгечаурським міським Відділом реєстрації Азербайджанської Республіки24.11.1989 року зроблено запис № 2304 (а.с. 7).

Із копії свідоцтва про народження (повторного) серії НОМЕР_3 від 05.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком вказаний ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно з довідкою Національного університету біоресурсів і природокористування України № 62 від 13.07.2016 року, займають кімнату в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 10.04.2014 року та ОСОБА_1 з 31.03.2016 року (а.с. 15).

Відповідачі у справі не заперечують проти задоволення позову та визнають факт батьківства позивача щодо ОСОБА_2 .

Відповідно дост. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першоїстатті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно п. 4постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено,що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених уч. 3ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст. 135 СК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини (п. 3).

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд при вирішенні вказаного спору повинен керуватися нормами КпШС, а з огляду на той факт, що місце реєстрації його народження - Мінгечаурський міський Відділ реєстрації Азербайджанської Республіки, також і прийнятими 27.06.1968 року Основами законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб і сім`ю, які введені в дію з 01.10.1968 року, які є чинними та підлягають застосуванню згідно з Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР».

Відповідно до ст. 53 КпШС, що врегульовує спірні правовідносини, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Крім того, діюче на момент народження ОСОБА_2 законодавство (ст. 17 Основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім`ю затвердженими та введеними в дію з 01.10.1968 року), також аналогічно встановлювало, що на момент народження дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, і якщо відсутня спільна заява батьків та відсутнє рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень записується по прізвищу матері, ім`я та по-батькові записується за її вказівкою.

Отже, судом з`ясовано, що під час спільного проживання позивача та відповідача ОСОБА_3 склалися стосунки як чоловіка та жінки, які вели спільне господарство з 1988 року, а в 1989 році у них народився син - відповідач ОСОБА_8 , реєстрація народження якого проведена в Республіці Азербайджан відповідно до вимог ст. 17 Основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім`ю затверджених і введених в дію з 01.10.1968 року (аналогічні за змістом та суттю норми: ч. 1ст. 135 СК України, ч. 2 ст. 55 КпШС).

Крім того, встановлено, що і після народження дитини, що також вбачається із наданих пояснень сторін, позивач та відповідач ОСОБА_3 спільно виховували та забезпечували дитину, та ІНФОРМАЦІЯ_3 в ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від шлюбу народилась ще одна спільна дитина - донька ОСОБА_4 .

При цьому, відповідачі визнають заявлені до них позовні вимоги та позивача батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який виконує протягом всього часу обов`язки, покладені на батьків, що підтверджено також і відповідними фотографіями, які долучені до матеріалів цивільної справи, в зв`язку зі чим, суд приходить до висновку про доведеність обставин батьківства ОСОБА_1 , відносно сина ОСОБА_2 , а тому позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Частиною 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Пунктом 1.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктами 2.13, 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5», встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Зі змісту п. 2.8 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Статтею 134 СК України визначено, що на підставі, зокрема рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

У п. 9 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Оскільки, актовий запис, питання щодо внесення зміни до якого ставиться позивачем, вчинено не органом державної реєстрації актів цивільного стану України, а Республіки Азербайджан, тому правових підстав для зобов`язання Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо внесення змін у актовий запис в частині виключення запису « ОСОБА_5 » в графі «Батько» та включення запису « ОСОБА_1 », немає.

Разом з тим, суд, враховуючи обставини по справі, а саме, що запис позивача батьком дитини відповідає, як його, так і інтересам ОСОБА_2 , а також роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, вважає можливим позов задовольнити лише в частині таких змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Мінгечаур Республіки Азербайджан.

Виключити відомості про ОСОБА_5 , як батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Мінгечаур Республіки Азербайджан, з актового запису № 2304 від 24.11.1989 року, вчиненого Мінгечаурським міським Відділом реєстрації Азербайджанської Республіки.

Внести зміни в актовий запис №2304 від 24.11.1989 року, вчинений Мінгечаурським міським Відділом реєстрації Азербайджанської Республіки на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Мінгечаур Республіки Азербайджан, зазначивши ОСОБА_1 , батьком дитини.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ;

треті особи: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 92, м. Київ, 03150.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко