Справа № 308/567/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Микита М-Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, матеріали цивільної справи за позовною заявою Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод шляхом звільнення самозахопленої земельної ділянки та облаштування на даній ділянці передбаченого під`їзного шляху, -

В С Т А Н О В И В:

Ужгородська міська рада звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод шляхом звільнення самозахопленої земельної ділянки та облаштування на даній ділянці передбаченого під`їзного шляху.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2024 року у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 26.11.2024 року.

У судовому засідання, що мало місце 26.11.2024 року, представник позивача просила відкласти розгляд справи та надати їй можливість ознайомитися з матеріалами справи. Розгляд справи було відкладено на 16.12.2024 року.

У судове засідання призначене на 16.12.2024 року, представник позивача не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак представником подано суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із підготовкою звернення до Головного управління Держгеокадастру. Розгляд справи було відкладено на 03.02.2025 року.

В судове засідання призначене на 03.02.2025 року, представник позивача не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак представником подано суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із не наданням Головним управлінням Держгеокадастру матеріалів, необхідних для проведення земельно-технічної експертизи у повному обсязі. Розгляд справи було відкладено на 19.03.2025 року.

У судове засідання призначене на 19.03.2025 року, представник позивача не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак представником подано суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити явку представника Ужгородської міської ради.

19.03.2025 року, представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Бачинська А.В. в судове засідання надала клопотання про залишення даного позову без розгляду, у зв`язку з неодноразовою неявкою позивача.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

У зв`язку з наведеним, суд розцінює дії позивача як зловживання наданими законом процесуальними правами, спрямовані на безпідставне затягування строків розгляду справи та перешкоджання її швидкому вирішенню.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (ч.5 ст.223 ЦПК України).

Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що особа, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати свої процесуальні обов`язки.

Європейський Суд з Прав Людини у своєму рішенні у справі "Варбанов проти Болгарії" (Varbanov v. Bulgaria), №31365/96, пункт 36, ECHR 2000-X) підкреслив, "що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та мати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання".

Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд неодноразово акцентував, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу "сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки".

Відповідальність за швидке здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Однак, розумність тривалості судового провадження залежить не тільки від складності справи, її обставин та предмета спору, але і поведінки сторін. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Вказана практика ЄСПЛ знайшла своє відображення і в нормах ЦПК України. Так, п.11. ст.2 ЦПК України встановлено, що основними засадами судочинства є неприпустимість зловживання сторонами своїми процесуальними правами.

Позивач, як ініціатор звернення має з`являтися до суду. Використання ним цього права повинно слугувати своєчасному та ефективному розгляду справи, в тому числі і шляхом безпосередньої участі у судовому засіданні. Позивач мав реальну можливість прибути на слухання справи та реалізувати надані йому законом права, проте цього не зробив.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги те, що позивач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи не з`явився у судові засідання без поважних причин повторно, від нього до суду не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, а подані ним заяви про відкладення розгляду справи є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, ч.5 ст.223 ЦПК України, суд вважає, що клопотання адвоката Бачинської А.В. підлягає до задоволення, а позов Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод шляхом звільнення самозахопленої земельної ділянки та облаштування на даній ділянці передбаченого під`їзного шляху, слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 223, 257, 260,261,263, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката Бачинської А.В. задоволити.

Позовну заяву Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод шляхом звільнення самозахопленої земельної ділянки та облаштування на даній ділянці передбаченого під`їзного шляху - залишити без розгляду.

Особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України має право звернутися до суду повторно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Малюк В.М.