ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 668/289/15-ц Головуючий в І інстанції: Рябцева М.С.
Номер провадження: 22-ц/819/51/25 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.,

суддів: Приходько Л.А., Склярської І.В.,

секретар Андреєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 березня 2015 року ухвалене у складі судді Рябцевої М.С. у справі № 668/289/15-ц за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та усунення перешкод у користуванні шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 через свого представника, адвоката Устюжину Тетяну Юріївну звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 ,третя особа Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, в якому просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 за зазначеною адресою.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.06.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б.

Проте, позивачці стало відомо, що ОСОБА_1 зареєстрований у її квартирі, про що свідчить довідка №01-08/589 від 15.12.2014 року, видана ПП «ВЖЦ «Аріанда», чим створює їй перешкоди у користуванні квартирою. Вказувала, що будь-яких речей ОСОБА_1 у квартирі немає і ніколи не було, так як вона придбала квартиру у ОСОБА_4 .

Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.03.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 . Усунено перешкоди у користуванні квартирою ОСОБА_2 та знято з реєстраційного обліку ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення місцевого суду мотивовано тим, що відповідач був зареєстрований в квартирі як колишній власник нерухомого майна і після зміни власників квартири втратив право користування нею.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 05.06.2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі, поданій у червні 2015 року до Апеляційного суду Херсонської області, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 березня 2015 року по справі № 668/289/15-ц, винести нове рішення, яким позовні вимоги позивача відхилити.

Рух апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

27.07.2015 року справу розподілено колегії суддів Апеляційного суду Херсонської області в складі: Воронцової Л.П. - головуючий суддя; судді - Стародубець М.П.; Ігнатенко П.Я. (а.с.79 т.1)

28 липня 2015 року ухвалою судді судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 27 березня 2015 року залишено без руху через несплату судового збору в сумі 121,80 грн та надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги п`ять днів з дня отримання копії ухвали (а.с.80 т.1).

10.08.2015 року ОСОБА_1 на виконання ухвали апеляційного суду Херсонської області від 28 липня 2015 року направив на адресу суду квитанцію про сплату судового збору (а.с.84 т.1).

11 серпня 2015 року ухвалою судді судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.86 т.1).

11 серпня 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі: Воронцової Л.П., Стародубець М.П., Ігнатенко П.Я. підготовчі дії по справі закінчено, справу призначено до розгляду на 19 серпня 2015 року (а.с.89 т.1).

19 серпня 2015 року в судовому засіданні оголошено перерву, справу призначено до розгляду на 10 вересня 2015 року (а.с.97-99 т.1).

10 вересня 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області задоволено клопотання ОСОБА_1 та зупинено апеляційне провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі№ 668/5843/15ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Торговий дім Укрспеціалізація», ОСОБА_4 , «Ощадбанк», ОСОБА_2 про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна (а.с.119 т.1).

16.10.2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Херсонського апеляційного суду визначено такий склад колегії суддів: ОСОБА_5 (головуючий суддя), судді - Склярська І.В., Чорна Т.Г. (а.с.154 т.1).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який наразі триває.

Робота Херсонського апеляційного суду внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасовою окупацією міста Херсона була припинена.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 травня 2023 року № 566/0/15-23 діяльність Херсонського апеляційного суду відновлена з 12.06.2023 року.

У зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення про звільнення судді ОСОБА_6 , на підставі розпорядження керівника апарату від 16.08.2023 року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями (а.с.202 т.1).

16.08.2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено такий склад колегії: Базіль Л.В.(суддя-доповідач),судді - Приходько Л.А., Склярська І.В. (а.с.204 т.1).

17.08.2023 року ухвалою Херсонського апеляційного суду поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд справи визначено на 31.08.2023 року (а.с.206 т.1).

12.10.2023 року ухвалою Херсонського апеляційного суду зупинено апеляційне провадження (а.с.28 т.2).

08.08.2024 року ухвалою Херсонського апеляційного суду поновлено апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с.66 т.2).

19 вересня 2024 року ухвалою Херсонського апеляційного суду залучено до участі у справі №668/289/15-ц як правонаступника позивача ОСОБА_2 її сина ОСОБА_3 (а.с.147 т.2).

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що заочне рішення ухвалено судом без дотримання обов`язкових умов проведення заочного розгляду справи, які чітко регламентовані ст.224 ЦПК України, а саме в частині безпідставного визнання судом причин неявки його в судове засідання неповажними та відсутності згоди позивача на ухвалення заочного рішення у даній справі. Своєю відсутністю у судовому засіданні він втратив можливість надати додаткові докази та аргументи проти позову.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду вказував, що суд не мав права знімати його з реєстрації місця проживання за спірною квартирою, оскільки дана квартира не була придбана за рахунок кредитних коштів.

Доводи інших учасників справи.

31.08.2015 року від представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Устюжиної Т.Ю. на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивачка, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено, що 07.08.2008 року квартира АДРЕСА_1 , була передана ОСОБА_1 в іпотеку на підставі іпотечного договору №08Р-155-088 від 07.08.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 . Квартира була передана з метою забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитними договорами від 07 серпня 2008 року №08Р-155, №08Р-156 (а.с.238 т.1).

Із змісту іпотечного договору слідує, що квартира АДРЕСА_2 , №7/1 належала іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) на праві власності відповідно до дублікату договору купівлі-продажу від 12.12.1997 року, посвідченого Херсонською товарною біржею «Алмаз» за р.№262, зареєстрованого 30.03.2007 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 18354554, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14086253, виданим 30.03.2007 року Херсонським державним бюро технічної інвентаризації, номер запису: 59 в книзі:1 (а.с.239 т.1).

Із змісту рішення апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року ухвалено у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспеціалізація», відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсона, треті особи: відкрите акціонерне товариство «Ощадбанк», ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів недійсними та визнання договору недійсним, слідує, що 23.12.2011 року відбулися прилюдні торги з реалізації належної ОСОБА_1 квартири, розташованої у АДРЕСА_3 . Відповідно до протоколу проведення торгів №1-22134 від 23.12.2011 року переможцем став ОСОБА_4 . Акт проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна складено та затверджено начальником ВДВС Суворовського РУЮ м. Херсона 27.12.2011 року. Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна, що є предметом іпотеки з прилюдних торгів від 29.12.2011 року, ОСОБА_4 є власником зазначеної квартири (а.с.30-31 т.1).

Згідно з договором купівлі-продажу від 01 червня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , власником спірної квартири є ОСОБА_2 . Право власності зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5 т.1).

У довідці Приватного підприємства «Виробничо-житловий центр Аріадна» №01-08-589 від 15.12.2014 року зазначено, що у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрований колишній власник квартири ОСОБА_1 (а.с.7 т.1).

Постановою Херсонського апеляційного суду від 18 червня 2024 року, ухваленою у справі № 668/5843/15-ц, у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрспеціалізація», ОСОБА_4 , Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Суворовський районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса); публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого майна недійсним, скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Явка учасників справи в судове засідання апеляційного суду.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився.

12.03.2025 року подав до апеляційного суду заяву, в якій просить судове засідання, визначене на 13.03.2025 року, перенести розглядом у зв`язку з загостренням його хвороби та необхідністю стаціонарного лікування. Без його участі просив справу не розглядати.

Зважаючи на відсутність доказів на підтвердження обставин, зазначених ОСОБА_1 в заяві від 12.03.2025 року, та не зазначення в заяві причин неможливості надання доказів стану його здоров`я, зважаючи на те, що справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з 2015 року, неодноразові відкладення розгляду справи за клопотаннями ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що поважні причини неявки ОСОБА_1 в судове засідання 13.03.2025 року відсутні, та вважає можливим справу розглянути у його відсутність.

За повідомленням ОСОБА_1 від 13.01.2025 року договір про надання правової допомоги, укладений між Адвокатським об`єднанням "Декань і Партнери" в особі керуючого Декань М.В. та ОСОБА_1 , є розірваним з 14.10.2024 року (а.с.4 т.3)

В судове засідання апеляційної інстанції інші учасники справи не зявилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у їх відсутність в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 втратив право власності на вказану квартиру, а відтак і право користування нею, а тому відсутні будь-які правові підстави зберігати його реєстрацію за вказаною адресою.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. зокрема постанову від 18 січня 2023 року у справі N 442/810/22, провадження N 61-8377св22).

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену статтею 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві. При цьому, навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення, як і визнання такою, що втратила право користування житлом, буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 квітня 2022 року в справі №522/23819/15.

При вирішенні спорів за позовами нових власників житла про визнання такими, що втратили право користування попередніх власників житла, яке відчужувалось у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, потрібно враховувати не тільки підстави, визначені частиною другою статті 109 ЖК УРСР, а і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності, та фактичні обставини кожної конкретної справи.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 втратив право власності на квартиру АДРЕСА_1 , внаслідок продажу її з прилюдних торгів. Згідно договору купівлі-продажу від 01 червня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 переможцем торгів та ОСОБА_2 , власником спірної квартири є ОСОБА_2 .

Із відповідей №835176 від 09.10.2024 року, 1192560 від 12.03.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач ОСОБА_1 має інше житло для проживання, а саме: у приватній власності має житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, встановлені у цій справі, фактичні обставини підтверджують той факт, що перехід права власності на спірну квартиру до позивачки у поєднанні з її вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою, ґрунтуються на вимогах закону та є виправданим втручанням у право відповідача користуватися спірною квартирою, необхідним для захисту права власності позивачки та не покладає надмірний тягар на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 442/328/19-ц, висновки якого відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України мають враховуватися судами, зазначив, що: «Конституція України у статті 41 гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Одночасно стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, стаття 109 ЖК України не може беззаперечно використовуватися боржниками проти правомірних вимог кредиторів про виселення у всіх випадках, коли предметом іпотеки були житлові приміщення, призначені для постійного або тимчасового проживання, оскільки зазначена правова норма спрямована на регулювання суспільних відносин, коли виселення відбувається з єдиного житла боржника і не може бути застосована, коли боржник має декілька місць, придатних для проживання. У протилежному випадку така поведінка боржника призвела б до порушення меж здійснення цивільних, у тому числі житлових, прав, оскільки при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також не допускати дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, що передбачено пунктом шостим частини першої статті 3, частинами другою, третьою статті 13 ЦК України».

За висновками Верховного Суду у зазначеній справі дія статті 109 ЖК України спрямована на захист житлових прав фізичних осіб, які мають лише єдине місце постійного проживання. Частина друга статті 109 ЖК України не може бути підставою для відмови у виселенні особи, яка має більше одного місця проживання, і не може бути підставою для звуження правомочностей власника.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що він не може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою, яка не придбавалась за кредитні кошти, оскільки він має інше житло.

Не заслуговують на увагу і доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону щодо порядку ухвалення рішення при заочному розгляді справи з таких підстав.

Відповідно до ст.224 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 достовірно був обізнаний про судовий розгляд даної справи, неодноразово надавав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що не мав змоги прибути до судового засідання у визначений судом час через хворобу та перебування на лікарняному.

Як слідує із наданих відповідачем копій лікарняних листів, ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування загального захворювання, у заявах про відкладення розгляду справи причин неможливості прибуття за вказаних обставин до судового засідання не вказував, що на думку апеляційного суду надавало право суду першої інстанції визнати причини неявки відповідача в судове засідання, визначене на 27.03.2015 рік, не поважними та ухвалити рішення по суті спору при заочному розгляді справи, що відповідає умовам, визначеним ст.224 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення судового рішення. Доказів того, що позивач заперечував проти такого порядку вирішення справи матеріали справи не містять.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуюча Л.В. Базіль

Судді: Л.А. Приходько

І.В. Склярська