ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1745/24 Номер провадження 22-ц/814/1083/25Головуючий у 1-й інстанції Малицька О. Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Ступнік С.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року, ухвалене суддею Малицькою О.Л., повний текст рішення складений 11 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Пирятинський міський водоканал» про захист прав споживачів та зменшення суми заборгованості комунальних платежів, -

В С Т А Н О В И В:

26.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Пирятинський міський водоканал» про захист прав споживачів та зменшення суми заборгованості комунальних платежів, в якому просила суд: - визнати такою, що порушує право ОСОБА_1 як споживача та припинити бездіяльність КП «Пирятинський міський водоканал» щодо нездійснення перерахунку для зменшення заборгованості з оплати за постачання питної води по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з розміру ціни (тарифу) 23,23 грн за 1 м3 до розміру законної ціни продукції 15,60 грн за 1 м3, починаючи з 10.01.2023; - зобов`язати відповідача зробити перерахунок та скасувати заборгованість з оплати питної води по особовому рахунку № НОМЕР_1 на суму 225,85 грн за період з 10.01.2023 по 31.12.2023 (дії незаконно завищеного тарифу у розмірі 23,23 грн) та повідомити офіційно про усунення порушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем комунальних послуг, в тому числі, питної води, яку централізовано постачає КП «Пирятинський міський водоканал» згідно типового договору №4193/6566 від 16.04.2016. Одночасно з укладенням договору їй було присвоєно номер особового рахунку споживача № НОМЕР_1 . Нею належним чином здійснювалася оплата за споживання питної води відповідно до умов договору за обґрунтовано встановленими тарифами. Останній обґрунтовано встановлений тариф становив 15,60 грн за 1 м3 води, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради в Полтавській області №369 від 09.10.2019. Вказане рішення було чинне до 10.01.2023. За вказаним тарифом у неї заборгованість відсутня. 29.12.2022 виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області було прийнято рішення №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал». Даним рішенням було встановлено для всіх категорій споживачів тариф на послуги з централізованого водопостачання у розмірі 23,23 грн. за 1 м3 води на період з 10.01.2023 до 31.12.2023. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал». Вказане рішення суду набрало законної сили одночасно з винесенням постанови Другим апеляційним адміністративним судом від 04.06.2024 за результатами апеляційного перегляду рішення першої інстанції. Зважаючи на викладене, вважає, що нарахований тариф споживачам за 2023 у розмірі 23,23 грн за 1 м3, є незаконним. Такий розмір тарифу, в основу якого покладено ціну на продукцію (питну воду), визначено неналежним чином, що у будь-якому випадку є порушенням прав споживачів, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів». КП «Пирятинський міський водоканал» було обізнано, що визначене виконкомом Пирятинської міської ради підвищення тарифу на питну воду з 15,60 грн до 23,23 грн за 1 м3 визнано протиправним та скасовано. За період з 10.01.2023 і до 31.12.2023 їй нараховувалася плата за завищеним тарифом 23,23 грн за 1 м3. У період з січня 2023 по липень 2023 вона не оплачувала рахунки взагалі по будь-яким тарифам, так як у неї була значна переплата, а тому, з метою уточнення її переплат у минулому і проведення оплати по зміненим тарифам у майбутньому вона звернулася до КП «Пирятинський міський водоканал» з пропозицією проведення зустрічної звірки. Звірку за період 01.01.2018 по 29.02.2024 було проведено та задокументовано актом звірки взаєморозрахунків №1 від 04.04.2024. У подальшому їй стало зрозуміло, що протягом 2023 їй було нараховано заборгованість за споживання питної води за 2023 завищена на 225,85 грн. З цього приводу нею був складений акт проведення перерахунку, який направлено до КП «Пирятинський міський водоканал» з метою врегулювання спору в досудовому порядку. Однак, відповідач ніяким чином не відреагував. Після чого, вона сплатила заборгованість за воду за період з 01.08.2023 по липень 2024 включно згідно попереднього тарифу, який складав 15,60 грн за 1 м3 на загальну суму 1014,00 грн. У той же час, за період з 10.01.2023 по 31.12.2023 відповідачем незаконно нараховано зайву заборгованість по підвищеній ціні (23,23 грн) на суму 225,85грн, яка повинна бути скасована відповідачем.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Пирятинський міський водоканал» про захист прав споживачів та зменшення суми заборгованості комунальних платежів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Пирятинський міський водоканал» витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що тариф 23,23 грн за 1м3 холодної води, який був встановлений на підставі рішення №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал», був чинним у період з 10.01.2023 по 31.12.2023, оскільки вказане рішення було визнано протиправним та нечинним з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, а саме з 04.06.2024. Відтак, підстави для перерахунку та скасуванню заборгованості з оплати послуг з постачання холодної води по особовому рахунку № НОМЕР_1 на суму 225,85 грн за період з 10.01.2023 по 31.12.2023, у відповідача відсутні, оскільки заборгованість утворилася у позивача з причини несвоєчасної оплати послуг відповідача. Не заслуговують на увагу вимоги позивача щодо здійснення перерахунку заборгованості з водопостачання, оскільки відповідно до Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 №85) передбачено кілька випадків проведення перерахунку, а саме в п.п. 29, 31, 40, 50, однак випадок позивача під даний перелік не підпадає. Отже, підсумовуючи вище наведене в цілому, суд першої інстанції дійшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, суд дійшов висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з ОСОБА_1 на користь КП «Пирятинський міський водоканал» слід стягнути 6 000 грн судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Полтавського адміністративного суду у справі №440/1372/23, що набрало законної сили 04.06.2024, встановлено, що підвищення ціни на послуги з водопостачання визначено неправомірним (неналежною ціною) і нормативний акт органу місцевого самоврядування про таке підвищення визнано судом нечинним з 04.06.2024. Одночасно, з 04.06.2024 почалося порушення права споживача ОСОБА_1 , яке виразилося у небажанні відповідача списати надлишковий борг. Проте, суд, досліджуючи докази у справі, не здійснив належного обґрунтування у розрізі вказаних позивачем обставин у справі, не взяв до уваги клопотання позивача. Такі підходи призвели до того, що суд взагалі не встановив у даній справі обставин, які можуть бути віднесені до правовідносин у сфері захисту прав споживачів. Суд навіть не розглядає позивача як суб`єкта правовідносин в сфері захисту прав споживача у даному цивільному спорі і не визнає статусу особи споживача, права якої порушено. Крім того, суд не в повному обсязі задовольнив клопотання про заперечення розміру та підстав задоволення судових витрат на правничу допомогу відповідача в частині їх співмірності та достовірності від 26.09.2024. Суд взяв до уваги заперечення ОСОБА_1 щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката і їх співмірності та зменшив розмір таких витрат до 6 000 грн, які присудив стягнути особисто з позивача, позов якого залишено без задоволення. У той же час, суд не взяв до уваги та не задовольнив іншої вимоги позивача. Відповідно до такої вимоги, ОСОБА_1 просила суд застосувати положення ст. 141 ЦПК України, зокрема частин 6,7 цієї статті, де зазначено, що у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем компенсуються державою в порядку, встановленому КМ України. При цьому, позивач зазначила і надала докази, що є особою, яка звільнена від сплати судового збору, що є частиною судових витрат, однією з частин судових витрат як інвалід ІІ групи загального захворювання та як споживач. При цьому, у своєму рішенні суд жодним чином не аргументував відмову у задоволенні прохання в цій частині, що також є процесуальним порушенням положень ч.5 ст. 263 ЦПК України. Вважає, що за вище вказаних обставин висновки суду не здійснювались на основі всебічно з`ясованих обстави, а у рішенні суду взагалі відсутня аргументація, чому суд відмовив у визнанні порушеним права споживача комунальних послуг за умови неналежного встановлення підвищеної ціни на такі послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Пирятинський міський водоканал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, що надає КП «Пирятинський міський водоканал», а саме постачання холодної води відповідно до Типового договору №4193/6566 від 16.04.2016 (а.с. 5-6).

29.12.2022 виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області було прийнято рішення №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал», яким було встановлено для усіх категорій споживачів тариф на послуги з централізованого водопостачання у розмірі 23,23 грн за 1 м3 води на період з дня офіційного оприлюднення до 31.12.2023 (а.с. 9).

Вказане рішення було опубліковане в газеті «Пирятинські Вісті» у номері №1 від 06.01.2023 (а.с. 8).

Відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №440/1372/23 визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал» (а.с. 15-18).

Вказане рішення суду набрало законної сили одночасно з винесенням постанови Другим апеляційним адміністративним судом від 04.06.2024 за результатами апеляційного перегляду рішення першої інстанції у справі №440/1372/23 (а.с. 19-22).

В обґрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що їй була нарахована заборгованість за постачання холодної води у період з 10.01.2023 по 31.12.2023 за тарифом, що був встановлений рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал». Враховуючи, що рішення №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал» було визнано протиправним та скасовано 04.06.2024, вважає що заборгованість за період з 10.01.2023 по 31.12.2023 підлягає перерахунку.

Відповідно до розрахунку позивача від 20.08.2024, сума заборгованості з оплати послуг з постачання холодної води по особовому рахунку № НОМЕР_1 значиться на суму 225,85 грн за період з 10.01.2023 по 31.12.2023 (а.с. 26).

Позивачем на підтвердження викладу обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, було долучено копію акту звірки взаєморозрахунків №1 від 04.04.2024 (а.с. 13-14), копію акту проведення перерахунку за надання послуг питної води за 2023 від 25.06.2024 (а.с. 23), копію заяви позивача від 10.08.2024 щодо сплати нею заборгованості у розмірі 1014,00 грн (а.с. 24).

Дані звернення позивача мали інформативний характер, тому суд першої інстанції зазначив, що позивач не зверталася із заявою до відповідача про необхідність здійснення відповідачем перерахунку та списання заборгованості.

У частині вирішення питання про розподіл судових витрат у даній справі, судом першої інстанції встановлено, що між адвокатом Ступніком С.В. та КП «Пирятинський міський водоканал» в особі директора Курочки О.С. укладено угоду №211 про надання адвокатських послуг (професійної правничої допомоги) від 30.08.2024 (а.с. 39).

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), виконаних адвокатом С.В. Ступніком згідно угоди №211 від 30.08.2024, сторони погодили надання наступних правових (юридичних послуг): ознайомлення з матеріалами справи в суді 0,5 год. х 2000 грн за год. = 1000 грн; опрацювання-аналіз позовної заяви/судової практики, консультування замовника з приводу формування стратегії ведення справи, підготовка відзиву на позовну заяву 3 год. х 2 000 грн за год. = 6 000 грн; підготовка заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву 1 год. х 2 000 грн за год. = 2 000 грн; участь у судових засіданнях 1 х 4 500 грн за засідання = 4 500 грн; поїздка для консультацій 1 х 1500 грн за поїздку = 1500 грн; загальний розмір правничих витрат складає 15 000 грн (а.с. 38).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

При цьому, приписами частини другої статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правового акту в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Зважаючи на такі приписи законодавства, нормативно-правовий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням.

Отже, положення процесуального законодавства містять імперативне положення, яким по суті визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту та яке передбачає, що відповідний нормативно-правовий акт може бути визнаний нечинним відповідним рішенням суду лише з моменту набрання ним законної сили.

З огляду на вищевказане імперативне положення Кодексу адміністративного судочинства України суд не наділений повноваженням визнання нормативно-правового акту нечинним з моменту його прийняття, зокрема, й з огляду на те, що останнє може порушувати принцип правової визначеності.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №640/6699/20.

У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», заява №4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява N30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, які були заявлені представником відповідача, то суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, проте, не погоджується з висновком суду в частині розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - визнання такою, що порушує право ОСОБА_1 як споживача та припинення бездіяльності КП «Пирятинський міський водоканал» щодо нездійснення перерахунку для зменшення заборгованості з оплати за постачання питної води по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з розміру ціни (тарифу) 23,23 грн за 1 м3, до розміру законної ціни продукції 15,60 грн за 1 м3, починаючи з 10.01.2023; - зобов`язання відповідача зробити перерахунок та скасувати заборгованість з оплати питної води по особовому рахунку № НОМЕР_1 на суму 225,85 грн за період з 10.01.2023 по 31.12.2023 (дії незаконно завищеного тарифу у розмірі 23,23 грн) та повідомити офіційно про усунення порушення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону №2189-VIIIдо житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

У пункті 1 частини другої цієї статті Закону №2189-VIII визначено, зокрема, що виконавцем послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За частиною першою статті 10 Закону №2189-VIIIціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно із статтею 23 Закону №2189-VIII одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водопостачання визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Параметри якості води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом .

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками справи, позивач ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, що надає відповідач КП «Пирятинський міський водоканал», а саме постачання холодної води відповідно до Типового договору №4193/6566 від 16.04.2016 (а.с. 5-6).

29.12.2022 виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області було прийнято рішення №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал», яким було встановлено для усіх категорій споживачів тариф на послуги з централізованого водопостачання у розмірі 23,23 грн за 1 м3 води на період з дня офіційного оприлюднення до 31.12.2023 (а.с. 9).

Вказане рішення було опубліковане в газеті «Пирятинські Вісті» у номері №1 від 06.01.2023 (а.с. 8).

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №440/1372/23 адміністративний позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області від 29.12.2022 №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал», з моменту набрання законної сили цим рішенням суду. Зобов`язано Виконавчий комітет Пирятинської міської ради Полтавської області після набрання цим рішенням законної сили відповідно до частини першої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України невідкладно опублікувати резолютивну частину цього рішення. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 15-18).

Вказане рішення суду набрало законної сили одночасно з винесенням постанови Другим апеляційним адміністративним судом від 04.06.2024 за результатами апеляційного перегляду рішення першої інстанції у вказаній справі (а.с. 19-22).

Відповідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч.2 ст. 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правового акту в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тариф 23,23 грн за 1м3 холодної води, який був встановлений на підставі рішення №517 «Про встановлення тарифу на послуги з централізованого водопостачання КП «Пирятинський міський водоканал», був чинним у період з 10.01.2023 по 31.12.2023, оскільки вказане рішення було визнано протиправним та нечинним з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, а саме з 04.06.2024.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було зроблено висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи та прийняті за умови неповного з`ясування обставин справи і без належного обґрунтування своїх висновків у судовому рішенні, не заслуговують на увагу. Так, доказами у справі (рішення Полтавського адміністративного суду у справі №440/1372/23, що набрало законної сили 04.06.2024) встановлено, що підвищення ціни на послуги з водопостачання визначено неправомірним (неналежною ціною) і нормативний акт органу місцевого самоврядування про таке підвищення визнано судом нечинним з 04.06.2024. Проте, позивач ОСОБА_1 вважає, що з 04.06.2024 почалося порушення її прав як споживача, яке виразилося у небажанні відповідача списати надлишковий борг, але ці доводи також не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції, досліджуючи докази у справі, не здійснив належного обґрунтування у розрізі вказаних позивачем обставин у справі, не взяв до уваги клопотання позивача, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки заявлені клопотання позивачем ОСОБА_1 були вирішені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті пред`явлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат з урахуванням наданих доказів, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Ступніком С.В. відповідачу КП «Пирятинський міський водоканал», підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141,142 ЦПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні від 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява №49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у cправі №910/615/14 (№910/5042/22), від 26.09.2024 у cправі № 910/11903/23.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку про те, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді у розмірі 6 000 грн не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач ОСОБА_1 заперечувала проти вимог відповідача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у заявленому розмірі 15 000 грн та просила суд відмовити у їх задоволенні (а.с. 71).

Оцінюючи співмірність визначеного судом розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд, перш за все, виходить з того, що спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним.

Заявлені представником КП «Пирятинський міський водоканал» адвокатом Ступніком С.В. витрати в частині ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання, аналіз позовної заяви, судової практики, консультування замовника, підготовки заперечень на відповідь на відзив, участі у судових засіданнях, поїздки для консультацій не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки сам по собі аналіз позовних вимог, формування позиції, вивчення та аналіз судової практики і підготовка та подання заперечень на відповідь на відзив не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву на позов, що заявлені як окремі послуги, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

На підставі викладеного та враховуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає, що до стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача КП «Пирятинський міський водоканад» належить 2 000 грн понесених витрат, які визначені з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом і заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, складності справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Пирятинський міський водоканал» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, зменшити їх до розміру 2 000 грн.

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов