Справа № 397/1366/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.02.2025 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Максимовича І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Рум`янцевої О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Соколовської Є.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Надьон О.С.

представника третьої особи - Буданцева Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позову позивачка вказала, що 06.03.2014 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.02.2019 шлюб між ними розірвано, а рішенням цього ж суду від 06.04.2020 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Виконавчий лист про стягнення аліментів із відповідача перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС та згідно довідки-розрахунку державного виконавця відповідач має заборгованість зі сплати аліментів станом на жовтень 2023 у розмірі 5849,88 грн.

Починаючи з січня 2020 по даний час відповідач сплачує аліменти на утримання сина у мінімальному розмірі, ніякої додаткової матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і не надає по цей час.

Враховуючи, що ч.1 ст. 164 СК України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав і заборгованість по сплаті аліментів не належить до цього переліку, то сама по собі ця обставина не є визначальною для вирішення спору про позбавлення батьківських прав, але все ж таки наявність заборгованості по аліментах, за умови відсутності доказів поважних причин її утворення, вказує на загальне ставлення відповідача до виконання своїх обов`язків перед дитиною.

З червня 2018 подружні відносини між нею та відповідачем припинилися. Тривалий час вона разом з сином проживали у орендованому житлі. Відповідач раз на півроку зустрічався з сином, жодних інших контактів із сином не мав.

З травня 2020 відповідач взагалі припинив будь-яке спілкування із сином. До цього часу жодного контакту із сином не мав.

З липня 2020 вона почала проживати однією сім`єю із ОСОБА_5 , з яким 24.06.2023 уклала шлюб та після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 .

06.10.2020 вона разом з сином були зареєстровані за місцем проживання її чоловіка, у квартирі, що належить останньому, де й проживають до цього часу сім`єю.

З травня 2020 відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні ОСОБА_4 , не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження чи інші свята, жодного навіть привітання.

Все піклування за дитиною здійснює вона та наразі її чоловік ОСОБА_5 , якого ОСОБА_4 тривалий час називає «тато» та ідентифікує його, як свого батька. Назар знаходиться на повному утриманні нею та її чоловіком.

Дитина навчається в ліцеї, та, згідно довідки ліцею, батько дитини (відповідач) із дитиною не спілкується, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.

Вихователь групи продовженого дня ліцею ОСОБА_8 своєю розпискою від 01.11.2023 засвідчила, що з 1 по 4 клас біологічного батька ОСОБА_4 ніколи не бачила. Дитину з групи продовженого дня завжди забирала позивач або ОСОБА_5 , якого ОСОБА_4 називав «батьком».

Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 27.09.1991), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування.

На час пред`явлення нею позову відповідач впродовж трьох останніх років не бачив сина взагалі, не спілкувався з ним та не цікавився його життям. Особистих зустрічей батька і дитини або спілкування у будь-який спосіб між ними не було, їх стосунки ніяк не розвивалися.

Отже, впродовж трьох останніх років, відповідач без поважних причин не те, що не мав регулярних контактів з дитиною, і взагалі був відсутній у її житті, ніколи за цей час не вживав жодних заходів для встановлення сталих сімейних зв`язків з дитиною, притаманних батькам і дітям, умисно не здійснював своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, його фізичного і духовного розвитку, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач зовсім не піклувався про свого сина, не маючи об`єктивно нездоланних перешкод для цього, чим виявляв зневагу до його прав та байдужість до його інтересів, що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що привело до повного несприйняття дитиною відповідача, як свого батька.

Застосування до відповідача заходу захисту прав дитини шляхом позбавлення його батьківських прав, не вплине негативно на відносини відповідача і його сина, зокрема не призведе до їх втрати, оскільки фактично їх не існує і ніколи не існувало. Тож позбавлення відповідача батьківських прав лише внесе правову визначеність у їх відносини з сином та забезпечить дитині подальше життя і розвиток у спокійному та стійкому середовищі, створеному її матір`ю.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимовича І.В. від 01.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків (а.с.48-49).

13.12.2023 представником позивача надано до суду заяву про виконання ухвали суду від 01.12.2023 (а.с.51-53).

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимовича І.В. від 15.12.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання (а.с.55-56).

16.02.2024 представником відповідача подано відзив на позов, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Вказала, що аліменти на утримання сина позивачка отримує постійно, вчасно, із призначеної відповідачеві пенсії за інвалідністю. Заборгованості зі сплати аліментів не має. Позивачка забороняла відповідачу та його батькам побачення із дитиною, не давала приймати участь у вихованні сина, налаштовувала дитину проти відповідача та його батьків. Відмовлялась брати речі та іграшки, які відповідач купляв для сина, викидала їх. Відповідач намагався спілкуватися із сином, але позивачка постійно чинила перешкоди. Тому, у 2020 відповідач був вимушений звернутися до комісії з питань захисту прав дитини для визначення форм спілкування із малолітньою дитиною, оскільки колишня дружина не надавала йому можливості бачитись та спілкуватись із сином. Рішенням засідання даної комісії було визначено способи участі батька у вихованні дитини. Але позивачка постійно налаштовувала сина проти відповідача, вимагала від нього називати «папою» свого на той час ще співмешканця. У зв`язку з цим між позивачкою та відповідачем виникали сварки, які закінчувалися завжди однаково - сина відповідач не бачив. Таким чином, рішення комісії та видане на підставі нього розпорядження голови, позивачкою не виконувались. За час проживання на території України відповідач звертався також і до органів поліції з приводу того, що позивачка не дає бачитись із рідним сином. Але результату не отримав. До цього часу відповідач намагався дізнатись хоча б телефон дитини, але позивачка навіть не дає телефонного номеру сина, щоб відповідач міг із ним спілкуватись. Також позивачка не дає номер телефону відповідача синові, тому телефонного зв`язку у відповідача із дитиною не має. Із 21.09.2020 відповідач постійно проживає у Польщі, можливості приїжджати на територію України не має. Таким чином, після виїзду відповідача на територію іншої держави, позивачка свідомо створила всі умови, щоб дитина не могла спілкуватись із батьком, користуючись тим, що відповідач знаходиться за кордоном. За час проживання відповідача за кордоном, всі подарунки та одяг для дитини, які останній купляв та передавав синові, позивачка категорично відмовлялась отримувати, повертаючи все батькам відповідача. Відповідач вважає, що позивачка своїми умисними діями перешкоджає йому спілкуватись із сином. Також позивачка порушує право відповідача, як батька дитини, брати участь у вихованні сина. Таким чином, відповідач ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених СК України. Навпаки, позивачка порушує право відповідача на батьківське виховання дитини, безперешкодне спілкування між сином та батьком. (а.с.68-70, 71).

27.02.2024 позивачкою подано відповідь на відзив, в якому вказала, що відповідач здійснив погашення заборгованості по аліментам вже після подання позивачем до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав і відповідної заяви до Служби у справах дітей Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області. Також, відповідач з вересня 2021 постійно проживає у Польщі, де працює і має додатковий дохід. Проте, сплачує аліменти виключно у розмірі 1/4 частини пенсії по інвалідності. Будь-якої іншої фінансової допомоги на утримання сина відповідач не надає позивачу. Щодо перешкод у спілкування відповідача з сином зазначила, що вказане не відповідає дійсності та не підтверджується доказами. Натомість вона 25.02.2020 зверталася до правоохоронних органів із заявою про образи з боку відповідача у вигляді постійної нецензурної лайки та погрози щодо фізичної розправи та позбавлення її батьківських прав відносно сина. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт ухилення позивача від виконання рішення комісії з питань захисту прав дитини, а також факт звернення до правоохоронних органів щодо невиконання позивачкою вказаного рішення. Звертає увагу, що з рішення №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Олександрівській райдержадміністрації від 12.06.2020 «Про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 » встановлено, що позивачка не заперечує проти спілкування сина з батьком, однак проти ночівлі дитини з батьком, оскільки після таких випадків дитина стає некерованою, батько та дід налаштовують дитину проти позивача. Після винесення вказаного рішення відповідач так і не з`явився до позивача, щоб провести час з дитиною. Через три місяці після винесення рішення виїхав з України і ніколи до цього часу не повертався. Також зазначила, що приймаючи рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина орган опіки та піклування навіть не поцікавився думкою дитини з цього питання і його відношення до відповідача (а.с. 89-93).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 158-160).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з обгрунтувань, зазначених у позові. Крім того вказала, що відповідач має ще неофіційний дохід у Польщі, що підтвердив у судовому засіданні. Проте, жодного разу не сплатив з нього аліменти на утримання дитини. Бажання спілкуватися з дитиною виявив лише у грудні 2024. А тому, просить задовольнити позов.

Позивачка у судовому засіданні вказала, що відповідач виявив бажання спілкуватися з дитиною шляхом направлення їй SMS-повідомлення 18.12.2024. Проте, вона не бажає психологічно давити на дитину, так як на даний час проживає у шлюбі з іншим чоловіком. Вона не може пояснити дитині, хто є відповідач, оскільки дитина не пам`ятає його як батька. На даний час у дитини є повноцінна сім`я, у нього є батько, мати, сестра і в цьому оточенні він знаходиться. Тому не має бажання давати номер телефона своєї дитини. Пояснила, що батько відповідача допоміг знайти квартиру, але оплачувала вона частиною своєї заробітної плати та коштами з аліментів. Позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач, допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги заперечив повністю. Пояснив, що отримує як дохід лише пенсію та з неї сплачує 25% аліментів, що становить близько 1500 грн. Перед поїздкою до Польщі, дізнався яку необхідно суму сплачувати аліментів та сплачував її. За останні три роки пенсія трохи збільшилася, і він сплачував фіксовану суму. Мав заборгованість (пеню) яку сплатив за півтора місяці. Аліменти сплачував щомісяця. В Україні отримує лише пенсію, в Польщі доходів не має. У 2020 році йому було встановлено години і дні побачень з дитиною. Він телефонував до позивачки, яка йому категорично відмовила у спілкуванні з дитиною та повідомила, що йому дитину не дасть. Тоді він звернувся до поліції, де йому роз`яснили необхідність звернення до суду. До суду не звернувся так як виїхав до Польщі. Однак, неодноразово телефонував позивачці щоб дала дитину. В органі опіки йому також повідомили про необхідність звернення до суду. Йому відомо де навчається дитина. До навчального закладу не телефонував з приводу дитини. Він намагався писати позивачці щоб дала контакти дитини, однак відповіді на SMS-повідомлення не отримав. Також намагався зв`язатися з нею через своїх батьків, однак остання повідомляла, що їм нічого не потрібно. Він не погрожував позивачці фізичною розправою. Ще коли він перебував в Україні, позивачка проживала з її теперішнім чоловіком ОСОБА_1 як співмешканцем та вихователі казали, що вона змушувала дитину казати на нього батько. У зв`язку з чим між ним та позивачкою виникали сварки. Коли його рідна племінниця підійшла до ОСОБА_4 в школі та запитала чи він пам`ятає її так як вона не забула, то дитина заплакала. З осені 2020 року перебуває за кордоном. Виїхав до Польщі на постійне місце проживання, оскільки мав борги, кредити. В Україні було важко прожити лише на пенсію. За станом здоров`я не може працювати офіційно, працює на будівництві різноробочим. Дохід близько 3000 злотих, з яких 1400 сплачує за найм житла (будинку). Проживає з співмешканкою та її дітьми. Був військовим, у 2011 році був комісований по хворобі. З 2020 року на Україну не повертався, перебуває у Польщі. Коли він вперше поїхав до Польщі, був одружений з позивачкою. Коли повернувся та 6 місяців перебував в Україні, позивачка відмовлялася їхати до Польщі. З початком війни не намагався вивезти позивачку з дитиною до Польщі, оскільки вона відмовлялася з ним спілкуватися та вже була одружена з іншим. Позивачка після їх розлучення, залишилася безоплатно ще пів року проживати з дитиною у будинку у с. Нова Осота, що належав його тітці. Його брат возив ОСОБА_4 до школи. А потім, тітка попросила щоб позивачка з`їхала. Його батько знайшов позивачці квартиру, і переселив її туди. Бажає спілкуватися з дитиною. Позивачка перешкоджала йому у спілкуванні з сином.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з обгрунтувань, зазначених у відзиві на позовну заяву. Пояснила, що заборгованість відповідачем була фактично погашена після звернення до суду з позовом, коли він дізнався про її наявність.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов не визнав, вважає, що не доцільно позбавляти відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , що також відображено у рішенні комісії з питань захисту прав дитини. Батьку позивачкою здійснювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Також у судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що знайомий з позивачкою, з відповідачем не знайомі. Позивачку знає за теперішнім чоловіком ОСОБА_5 , є друзями та далекими родичами. З ОСОБА_1 почав спілкуватися незадовго до початку війни. Відповідача не знає та ніколи не чув про нього ніякої інформації, в тому числі від його сина ОСОБА_4 . Дитина називає батьком теперішнього чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . ОСОБА_5 завжди допомагає дитині, забезпечує його. Про наявність подарунків чи ще чогось від біологічного батька дитини він нічого не знає та не чув. Йому не відомо чи спілкується біологічний батько з дитиною, бере на прогулянки, займається з ним; ніколи такого не чув. З позивачкою мав розмову в якій остання пояснювала, що відповідач взагалі з дитиною не спілкується; детальнішої інформації він не знає. Він з позивачкою, її чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_4 є друзями, однак в особисте життя не втручається.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що проживає поряд з позивачкою. Позивачку знає з 2019 року, коли вона переїхала проживати поряд з нею. ОСОБА_1 проживає разом з дитиною ОСОБА_4 . Відповідача вперше побачила у судовому засіданні. З 2019 року по даний час вона жодного разу не бачила відповідача у позивачки, чи в школі, на подвір`ї під час прогулянки. ОСОБА_4 добра і чуйна дитина, грайливий. Дитина батьком називає ОСОБА_5 - чоловіка ОСОБА_1 . При ній дитина біологічного батька не згадувала жодного разу.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що знає позивачку, відповідача та їх сина ОСОБА_4 від тоді, коли вони водили дитину в дитячий садок, в якому вона працює. Як відповідач так і позивачка водили дитину до садочка, ОСОБА_2 весь час брав участь у житті дитини, ходив на свята, цікавився дитиною. Проте, коли дитина ходила у старшу групу, то був випадок коли ОСОБА_1 сказала дитину батькові ОСОБА_2 не давати. ОСОБА_2 чудово відносився до дитини. ОСОБА_1 просила не давати дитину батьку після їх розлучення. Однак ОСОБА_2 цікавився дитиною, у вихователів цікавився за дитину, забирав сина з садочка. Дитина носила постійно смаколики в садочок. Коли забирав тато, то також привозив дитині смаколики. Пояснила, що коли дитині було 2 роки, його привели у ясельну групу та відвідувала садочок до шести років, випускалася з садочку. Дитина постійно відвідувала садочок, була активна. Вона працювала в садочку на посаді завгоспа, а також її внук відвідував садочок разом з ОСОБА_4 , де вона цікавилася ним, ходила на батьківські збори, свята. Про заборону ОСОБА_1 надавати батьку дитину їй було відомо від вихователів та завідуючої садочком. ОСОБА_1 просила надавати дитину її співмешканцю, про що їй стало відомо від вихователів та завідуючої. Також про це було відомо всьому садочку. У відповідь ОСОБА_1 вихователі пояснили, що не мають права не давати батьку дитини, оскільки він такий же батько як вона матір. Вона раніше проживала в с. Веселе, де проживали позивачка з відповідачем та дитиною. ОСОБА_2 надавав послуги таксі, і вона часто користувалася його послугами щоб добратися на роботу. А тому особисто бачила як відноситься ОСОБА_2 до дитини. ОСОБА_2 також у неї розпитував про сина, а також через неї повідомляв необхідне вихователям. Вона неодноразово була свідком спілкування ОСОБА_2 з вихователями у садочку з приводу дитини. Після випуску дитини з садочку, їй нічого не відомо про спілкування дитини з батьком (відповідачем). Пояснила, що свята, які були у садочку позивачка та відповідач відвідували разом.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що відповідач є її братом. Їй не відомі причини розлучення позивачки та відповідача. У процесі розлучення відповідач спілкувався з дитиною. У подальшому йому почали чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим він звернувся до органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування відповідачу були встановлені дні побачень та спілкування з дитиною - перші та останні вихідні місяця. Коли випадали зазначені дні, йому ставилися перепони - дитина не приводилась до садочка, а також персоналом садочку не віддавалася дитина батьку. Він хотів бачитися та спілкуватися з дитиною, однак йому чинять перешкоди. Її дитина ходить в один ліцей з ОСОБА_4 (дитиною сторін). Бабуся повела її сина ОСОБА_5 на підготовку та побачила ОСОБА_4 , який був радий її бачити. Наступного тижня дитина вже просто від неї втікала. Уважає, що дитину негативно налаштовують. Після розлучення ОСОБА_2 намагався спілкуватися з дитиною. Була ситуація, коли позивачка приїздила з поліцією, коли батько взяв дитину для спілкування. Спілкування між позивачкою та відповідачем відбувалося на емоціях, оскільки він хотів бачитися з дитиною, а позивачка не давала бачити дитину. Коли вона приїздила одного разу в гості, чула телефонну розмову, коли відповідач намагався побачити дитину. На даний час відповідач вимушений у чужих людей дізнаватися про ОСОБА_4 , з позивачкою контакту не має. Позивачка не дає відповідачу спілкуватися з дитиною, причини їй не відомі. Назар, коли бачить її чи бабусю або дідуся, тікає. Вона не намагається наблизиться до дитини, оскільки боїться її травмувати. Відповідач як тоді так і на даний час, перебуваючи в Польщі хоче спілкуватися з дитиною, надавати їй допомогу. Відповідач через школу, вихователів, знайомих людей, хрещених батьків намагається дізнатися про дитину, оскільки з позивачкою спілкування не можливе. Протягом 4 років відповідач не має можливості дитину привітати на день народження, свята, оскільки відсутня комунік2ація з позивачкою.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04.07.2014, виданого виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 (а.с.16).

Витягом з Реєстру Олександрівської територіальної громади №2023/008127991 від 09.10.2023 підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 06.10.2020 по даний час (а.с.17).

Батьки малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2014, який розірваний рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.02.2019 (а.с. 18-20).

24.06.2023 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище - ОСОБА_1 (позивачка у справі), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 24.06.2023, виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 15).

07.04.2020 Олександрівським районним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист у справі №397/1779/19 (провадження №2/397/118/20) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 17.12.2019 та до повноліття сина ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Постановою старшого державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченко Г.Д. від 13.05.2020 відкрито виконавче провадження НОМЕР_8 про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 22).

Відповідно до довідки-розрахунку старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Г.Д. від 12.10.2023 №30.12-23/119, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.10.2023 складає 5849,8825 грн. (а.с.23).

Відповідно до довідки Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області №2615 від 06.10.2023 ОСОБА_1 має такий склад сім`ї: чоловік ОСОБА_5 , 1996 р.н. та син ОСОБА_4 , 2014 р.н. та проживають в АДРЕСА_1 з 06.10.2020 по даний час (а.с.36).

Власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (чоловік позивачки), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.07.2020, посвідченим приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковтуном В.О. та зареєстрованим в реєстрі за №520, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2020 №215836700 (а.с.24-28, 29).

Позивачка ОСОБА_1 працює та отримує заробітну плату, що підтверджується довідками про доходи (а.с. 30-32).

Згідно інформації директора Комунального закладу «Олександрівський ліцей №2» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 09.10.2023 №09-11/119, ОСОБА_4 навчається у закладі з 01.09.2020. За час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитина. Має високі досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дуже дружня, добра дитина, по товариськи відноситься до усіх дітей у класі. Мати, ОСОБА_1 регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини ув мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько, ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає; вихованні дитини участі не бере; з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с.33).

Згідно розписки ОСОБА_8 , вихователя групи продовженого дня КЗ «Олександрівського ліцею №2» від 01.11.2023, з 1 по 4 клас ОСОБА_4 відвідував групу продовженого дня. В кінці робочого дня його завжди забирала мама ОСОБА_1 або ОСОБА_5 , якого ОСОБА_4 називав батьком. Біологічного батька протягом цього часу вона не бачила (а.с.34).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №172562 від 26.02.2019, ОСОБА_2 з 01.01.2019 встановлена третя група інвалідності, безтерміново; причини інвалідності - захворювання, пов`язані з проходженням військової служби; протипоказані значні фізичні та психоемоційні навантаження, робота на висоті з механізмами, що рухаються (а.с. 74).

Також ОСОБА_2 22.07.2020 видано пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 (а.с.75).

Рішенням №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Олександрівській райдержадміністрації від 12.06.2020 «Про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 » (протокол №6) визначено спосіб участі у вихованні дитини шляхом реалізації прав спілкування батька, ОСОБА_2 за його місцем проживання без присутності матері зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожні перші та треті вихідні місяця; день народження батька; день народження дідуся та бабусі по батьковій лінії; день народження дитини у першій половині дня (а.с.78).

Розпорядженням голови Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 15.06.2020 №136-р «Про визначення способу участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 », визначено спосіб участі у вихованні дитини шляхом реалізації прав спілкування батька, ОСОБА_2 за його місцем проживання без присутності матері зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожні перші та треті вихідні місяця; день народження батька; день народження дідуся та бабусі по батьковій лінії; день народження дитини у першій половині дня. Гр. ОСОБА_1 - матері малолітнього ОСОБА_4 , не перешкоджати у здійсненні батьком - ОСОБА_2 своїх прав щодо виховання дитини (а.с.79).

Відповідно до довідки-розрахунку старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Г.Д. від 14.02.2024 №30.12-23/35, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 14.02.2024 відсутня (переплата 10,5375 грн.). Також з розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 у період з 17.12.2019 по травень 2020 (виконавче провадження відкрито 13.05.2020) нарахована заборгованість по аліментам у загальному розмірі 4877,905 грн. та здійснено нарахування аліментів за червень 2020 у розмірі 926,085 грн. У червні 2020 ОСОБА_2 здійснено сплату аліментів у розмірі 6054,84 грн. та останній мав переплату за аліментами. У липні-серпні 2020 ОСОБА_2 здійснювалася сплата аліментів щомісяця у розмірі 1160 грн., вересень 2020 - 1100 грн.; у жовтні 2020 - аліменти не сплачено та виникла заборгованість у сумі 965,15 грн. Протягом листопада 2020 - вересня 2023 ОСОБА_2 здійснювалася сплата аліментів у розмірі 1200 грн., однак у повному обсязі аліменти сплачені не були, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 5849,8825 грн. за наростаючим підсумком. У жовтні 2023 ОСОБА_2 сплачено аліменти у розмірі 1510 грн.; у листопаді та грудні 2023 - по 2000 грн. щомісячно, у січні 2024 - сплачено 4860 грн.; лютому 2024 - 1503,19 грн. та остаточно погашено заборгованість (а.с.81).

Згідно довідки-характеристики №01 від 02.01.2024, виданої старостою с. Веселе, с. Гайове, с. Польове Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_2 за час проживання на підвідомчій території Веселівського старостинського округу зарекомендував себе з хорошої сторони. Має такі індивідуальні якості: сміливість, самостійність, доброту, порядність та відповідальність; постійно брав активну участь у життєдіяльності села, комунікабельний, має авторитет серед односельчан. За час проживання зарекомендував себе як зразковий громадянин, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з людьми. Компроментуючими матеріалами стосовно ОСОБА_2 не розраховують (а.с.82).

Згідно характеристики на ОСОБА_4 , виданої директором та практичним психологом Комунального закладу «Олександрівський ліцей №2» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області 29.01.2024, ОСОБА_4 навчається у школі з першого класу. За час навчання у школі зарекомендував себе як дисциплінований та старанний учень. Має достатньо - середній рівень навчальних досягнень. На даний момент навчається не в повну міру своїх сил, вияляє зацікавленість у навчанні, але не до всіх предметів. Володіє логічно-образним мисленням, цілеспрямований. Орієнтований на соціально-значущі норми поведінки, має середню адаптацію до соціальної сфери діяльності. В спілкуванні з ОСОБА_4 одразу знайшлося порозуміння. Дитина відверта та доброзичлива, наявність інтересу до взаємодії з дорослим на достатньому рівні. Часто розповідає про свою сім`ю, про свої досягнення, та позитивні плани на майбутнє. Запропонувавши ОСОБА_4 намалювати проєктивний малюнок «Моя сім`я», дитина з радістю розпочала малювати, оскільки хлопець непогано малює. Саме найперше розпочав малювати тата ОСОБА_5 , причому на аркуші паперу задіяв більшу частину аркушу. Дуже хвилювався та часто виправляв малюнок до тих пір, коли він сам став задоволений результатом. На запитання хто в сім`ї самий позитивний, ОСОБА_4 визначив тата, оскільки тато ОСОБА_5 всім піднімає настрій, з ним дуже цікаво. Достатньо володіє собою, оптимістичний, але не зовсім впевнений у своїх силах, потребує заохочення та стимулу для активності дій. Крім позитивних якостей малюнку, у ОСОБА_4 присутній середній рівень тривожності, схильність переживати емоційне хвилювання, тривогу. Рівень спілкування в колективі достатній, більше зорієнтований на колектив оточуючих, адекватно реагує на критику, якщо вона справедлива, прагнення до довірливо - відвертої взаємодії з оточуючими на достатньому рівні. До виконання доручень ставиться відповідально. Своїм життям вцілому задоволений (а.с.94).

Рапортом ст. інспектора-чергового Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Жабко І.О. від 25.02.2020, заявою ОСОБА_1 та письмовими поясненнями підтверджується, шо остання зверталася до відділу поліції з приводу притягнення до відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який з грудня 2019 по даний час (25.02.2020) постійно словесно погрожує фізичною розправіою, виражається нецензурною лайкою та погрожує позбавити її материнських прав (а.с. 97, 98, 99).

Згідно довідки ДОП СП ПП Олександрівського відділення поліції Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Гретченка О.В. «Про результати розгляду звернення ОСОБА_1 » (з приводу вищевказаної заяви від 25.02.2020) виїздом на місце події встановлено, що як повідомила ОСОБА_1 колишній чоловік ОСОБА_2 постійно при зустрічі ображає її нецензурною лайкою. Як повідомив ОСОБА_2 він нецензурної лайки відносно колишньої дружини не застосовує та нічим їй не погрожує. Встановити свідків чи очевидців сварки між даними громадянами не представилось можливим, а тому підтвердити чи спростувати факт сварки не представилось можливим. На підставі вищевикладеного, керуючись Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах НПУ, затвердженого наказом МВС від 15.11.2017 №930 розгляд звернення ОСОБА_19 вважати закінченим (а.с. 96).

З скріншотів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 18.12.2024 намагався довідатися у ОСОБА_1 (позивачки) номер телефона сина, однак відповіді не отримав (а.с.193). Також, 27.12.2024 ОСОБА_2 намагався поспілкуватися з класним керівником сина ОСОБА_4 про останнього, однак отримав повідомлення, що всі розмови, пов`язані з навчанням сина будуть вестися лише з дозволу матері дитини (а.с. 194-197).

Відповідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу (далі СК) України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до рішення №2 комісії з питань захисту прав дитини Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 11.01.2024 (протокол №1), комісія вважає недоцільним позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 76-77).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов?язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» №3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вона, він ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з?ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 17.06.2021 у справі №466/9380/17, провадження №61-2175св20) зазначив наступне.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 06.10.2021 у справі №320/5094/19, провадження №61-7357св21) зазначив, що тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійних розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі №180/1954/19, від 13.11.2020 у справі №760/6835/18, від 09.11.2020 у справі 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі №552/2947/19 та у постанові від 24.04.2019 у справі №300/908/17.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2024 у справі № 553/449/20 зазначено: «[…] - очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. У цій справі подібні ризики були відсутні. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його доньки. Особливо в ситуації, коли батько наполегливо вказував, що він хоче відновити та розвивати стосунки зі своєю донькою; - апеляційний суд, крім факту, що батько не підтримував з донькою відносини з 2015 року, не встановив будь-яких інших фактів, які могли б виправдати позбавлення батька батьківських прав. Судами не було встановлено, що батько не відповідав вимогам, необхідним для виховання дітей, або що він коли-небудь заподіював шкоду своїй доньці, або що він становив загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із батьком могло порушити відповідні права дитини. Касаційний суд, з урахуванням змісту ч. 4 ст. 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», підкреслює, що в цій справі ні позивачка не посилалася на підставу наявності домашнього насильства, ні суди не встановили, таких фактів, проаналізувавши надані докази. Тобто у цій справі ні життя, ні фізична недоторканність, ні здоров`я, ні психологічний стан дитини не були зачеплені, і відсутні інші виняткові обставини. За вісім років відсутності спілкування з батьком дитина дійсно встановила міцні родинні зв`язки зі своєю матір`ю, вітчимом. Для дитини це є її сім`я, і вона не пам`ятає батька. Однак у цих відносинах не було нічого, що могло б виправдати позбавлення її можливості відновити зв`язок зі своїм біологічним батьком. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що дитині краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому. Таким чином, позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності».

Обґрунтовуючи заявлений позов позивачка посилається на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина, не цікавиться його розвитком, допустив заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідач заперечував позов щодо позбавлення батьківських прав. Зокрема, ОСОБА_2 вказував на те, що позивач здійснювала перешкоди у спілкуванні з дитиною. Після його звернення до органу опіки та піклування щодо визначення способу його участі у вихованні сина, були встановлені дні побачень з дитиною. Однак, позивачка не виконувала рішення органу опіки та продовжувала здійснювати перешкоди у спілкуванні з дитиною. В подальшому він був змушений виїхати за кордон та не мав змоги у особистому спілкуванні з дитиною. Аліменти ним сплачувалися, і коли він дізнався про наявність заборгованості по аліментах, в найкоротші строки сплатив її. На даний час заборгованості по аліментам не має. Бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні.

Позивачкою, всупереч приписів ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_2 ухиляється від участі у вихованні дитини.

Та обставина, що відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів не є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківський прав. Крім того суд враховує, що докази того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів відсутні. Відповідачем щомісячно, з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання, сплачувалися аліменти, про те не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку він погасив найкоротший строк з моменту встановлення її наявності. Несплата аліментів відповідачем з інших доходів не є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. При цьому, суд враховує, що відповідач мав намір на надання матеріальної допомоги дитини (придбання речей та подарунків дитині), однак позивачка відмовлялася в її отриманні та не спростувала зазначене в судовому засіданні. Також, після розлучення, позивачка разом з дитиною тривалий час (близько пів року) проживали безоплатно у будинку, що належить тітці відповідача. Батько відповідача відвозив дитину до школи та допоміг найняти інше житло позивачці, що не оспорювалося позивачкою у судовому засіданні.

Та обставина, що вихованням та розвитком дитини займається мати та її чоловік, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками. Також суд враховує, що наявність у сина сторін хороших відносин з чоловіком позивачки, якого дитина називає своїм батьком, не є підставою для позбавлення батьківських прав та не може бути перешкодою для можливості спілкування рідного батька з дитиною. Відсутність тісного зв`язку між дитиною та відповідачем, суд розцінює як наслідок негативних відносин між матір`ю та батьком дитини, що унеможливлює реалізацію відповідачем своїх батьківських прав.

Матеріали справи також підтверджують, що між сторонами існує особистісний конфлікт через який позивачка зверталася до органів поліції з заявою на неправомірну поведінку відповідача (а. с. 96-99).

Однак, реальних юридичних наслідків для сторін звернення позивачки не мали, факти неправомірної поведінки, у тому числі щодо дитини, зафіксовані не були.

Суд зазначає, що кожен з батьків має рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідач, як батько дитини, прагне і повинен приймати участь у вихованні дитини та створювати для неї необхідні умови її фізичного, духовного та морального розвитку.

Непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19).

Стосовно тієї обставини, що відповідач не має контакту з навчальним закладом, у якому здобуває повну загальну освіту його син, то це не є достатнім для позбавлення його батьківських прав, адже дитина не позбавлена можливості здобуття освіти, навпаки, як вбачається зі справи, успішно її здобуває.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, матеріали справи не містять, як і доказів того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї чи матері дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, беручи до уваги характер поведінки як позивача так і відповідача, встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою витрати на оплату судового збору, слід віднести за її рахунок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 264-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 06.03.2025.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 )

Представник позивача: адвокат Соколовська Євгенія Володимирівна (місце знаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , ордер серія ВА №1064371 від 06.11.2023)

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_6 )

Представник відповідача: адвокат Надьон Олена Станіславівна (місце знаходження: 27300, Кіровоградська область, Кропивницький район, селище Олександрівка, вул. Незалежності України,63, РНОКПП - НОМЕР_7 , ордер серія ВА №1069298 від 12.02.2024).

Третя особа: Служба у справах дітейОлександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області (адреса місця знаходження: 27300, Кіровоградська область, Кропивницький район, смт. Олександрівка, вул. Незалежності України,78, код ЄДРПОУ - 04364035)

Представник третьої особи: Буданцев Богдан Миколайович (місце знаходження: 27300, Кіровоградська область, Кропивницький район, смт. Олександрівка, вул. Незалежності України,78, довіреність від 19.06.2024 №1427/02.2-12).

Суддя: І.В. Максимович