Справа № 183/8065/24
№ 2/183/1176/25
12 березня 2025 року м.Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Дніпропетровська біржа нерухомості, приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Лила Інна Армоніківна, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно,
У серпні 2024 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просять:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачки посилаються на те, що 28.01.1999 ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно було придбане в період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , з часу придбання нерухомого майна вони користувалися домоволодінням, утримували його, а остання на день звернення з цим позовом, і надалі проживає та утримує вказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_5 є дружина спадкодавця ОСОБА_1 та доньки спадкодавця: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , однак остання до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталася. Отже, спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_5 , які фактично прийняли спадщину є позивачки по справі. Для оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса, яким було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на спадковий житловий будинок неможливо, оскільки наданий правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця, а саме договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі, що не відповідає вимогам законодавства. На даний час укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна є неможливим, у зв`язку зі смертю покупця ОСОБА_5 . Тому, позивачки звернулися до суду з даним позовом.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.08.2024 провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.10.2024 за клопотанням позивачів витребувано спадкову справу.
Ухвалою суду від 18.12.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивачів адвокат Лазуренко І.Ф. у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, будь яких заяв від відповідача не надходило.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.23).
Позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 24 вересня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.24).
28 січня 1999 року між ОСОБА_4 , як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_5 , як покупцем з другої сторони укладено договір купівлі-продажу нерухомості, за яким продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 800,00 кв.м. держфонд; А жит.буд., житловою площею 22,90 кв.м., загальною площею 46,90 кв.м.; Б - сарай; В - літ.кухня; Г- вбиральня; Е,Ж сарай; к-колодязь; 2-5 огорожа (а.с.22).
Оригінал примірника договору наявний в матеріалах реєстраційної справи на зазначене домоволодіння, оглянутий судом, відповідає наданій позивачами копії.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання договору дійсним суд виходить з наступного.
Оскільки правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, стосовно вимог про визнання дійсним договору мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.
Згідно зі статтею 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
У статті 9 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Виходячи з положень статті 227 ЦК Української РСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою.
За правилом статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку 28.01.1999, який зареєстровано на товарній біржі, було також зареєстровано і у комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне БТІ», що підтверджується проставленим на договорі штампом.
Оскільки сторони виконали умови спірного договору, договір зареєстровано у бюро технічної інвентаризації, яке станом на момент укладення договору виконувало функції щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а нотаріальне посвідчення договору є неможливим з огляду на те, що одна зі сторін договору померла, суд вважає, що чоловік позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 набув на підставі вищезазначеного договору право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2013 (а.с.36) та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.07.2024 (а.с.44) 04.12.2013 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, що і спірне домоволодіння.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості.
При вирішенні позовних вимог про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, як на частку у спільному сумісному майні подружжя, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Оскільки спірний житловий будинок придбано у період перебування у шлюбі та презумпцію спільної сумісної власності не спростовано, суд приходить до висновку, що вказане вище домоволодіння є спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
У відповідності до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно зі статтями 63 та 70 СК України, чинними на час вирішення питання про визнання за позивачем права на частку у спільній сумісній власності, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а їх частки вважаються рівними.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За життя ОСОБА_5 частки подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності на домоволодіння не виділені. У суду відсутні підстави вважати, що між подружжям були наявні будь-які домовленості з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності. Оскільки принцип рівності часток подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, суд приходить до висновку, що частки кожного із них, як співвласників житлового будинку є рівними, і позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частка спірного домоволодіння, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачами права власності на частки спадкового будинку, суд встановив наступне.
Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Лилою І.А. заведено спадкову справу за №83/2023. Із заявою про прийняття спадщини звернулася позивачка ОСОБА_1 дружина померлого ОСОБА_5 (а.с.79).
Згідно з повідомленням виконавчого комітету Новомосковської міської ради №2594/0/2-23 від 01.08.2023 ОСОБА_5 по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним на день смерті зареєстровані 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.81зворот).
Так, позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доводяться спадкодавцю ОСОБА_5 - доньками, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.25).
Даних про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , матеріали спадкової справи не містять.
Листом нотаріуса № 99/02-14 від 16.05.2024 позивачці ОСОБА_1 повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 неможливо, оскільки наданий правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу, посвідчений 28 січня 1999 року міською біржею нерухомості за реєстраційним номером 365-Н98, не відповідає нормам законодавства, діючого на той час. Відповідно до ст. 227 Цивільного Кодексу України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (а.с.82 зворот).
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За приписами ст. 1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкоємство згідно із законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦПК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
З підстав наведених вище, судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 увійшла 1/2 частина житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняло троє спадкоємців першої черги, частка кожного спадкоємця складає 1/6.
Враховуючи встановлені матеріалами справи обставини щодо набуття права власності спадкодавцем на житловий будинок, а також враховуючи принцип рівності часток спадкоємців та неможливість одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину через відсутність нотаріального посвідчення договору, суд вважає, що у даній справі спадкові права позивачів підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, останні позбавлені можливості захистити відповідні права у позасудовому порядку.
Вказане кореспондується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №486/9435/15-ц.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,174, 212-215, 280-283 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати покласти на позивачів.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса:, АДРЕСА_1 ;

позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_2 ;

третя особа Дніпропетровська біржа нерухомості, , місцезнаходження: м.Дніпро, вул. К.Маркса, 90;

третя особа - приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Лила Інна Армоніківна, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м.Самар, Гетьманська, 37.

Повне судове рішення складено і підписано 12 березня 2025 року .

Суддя Оладенко О.С.