ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/640/22

Провадження № 22-ц/820/385/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 669/640/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, відновлення залишку коштів на рахунках, зупинення нарахування штрафних санкцій, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Київстар».

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В серпні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 лютого 2010 року у розмірі 55 270 грн. 84 коп., яка утворилася станом на 11 липня 2022 року, а також 2 481 грн. судового збору.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 24 лютого 2010 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладені Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Банк посилався, що на підставі договору надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 45 000 грн.

Таким чином банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому станом на 11 липня 2022 року має заборгованість в сумі 55 270 грн. 84 коп., з яких: 45 038 грн. 69 коп. заборгованість за тілом кредиту та 10 232 грн. 14 коп. заборгованість за простроченими відсотками, вказаний розмір заборгованості банк і просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

26 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив зобов`язати припинити нарахування та скасувати нараховані за картковим рахунком нарахування штрафних санкцій, зобов`язати банк відновити залишок коштів на картковому рахунку та вирішити питання судових витрат.

На обґрунтування своєї позовної заяви, вказував, 24 лютого 2010 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладено заяву б/н про надання банківських послуг, на підставі якої йому відкрито картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом.

Зазначав, що 30 серпня 2021 року його мобільний номер не працював, у зв`язку з чим він був змушений його замінити. В подальшому вказував, що без його відома з вечора 29 серпня 2021 року по обід 30 серпня 2021 року здійснювалися незрозумілі операції з перерахування коштів з належних йому карткових рахунків, які він особисто не перераховував, в тому числі були змінені та відкриті нові картки. У зв`язку з цим, 31 серпня 2023 року він особисто звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення шахрайських дій, а також до відділення АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про повернення коштів, однак, АТ КБ «Приватбанк» не скасував проведені транзакції.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2024 року, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено, позов ОСОБА_1 було задоволено, зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування та скасувати нараховані відсотки за картковим рахунком № НОМЕР_1 та всіма додатковими рахунками за угодою №SAMDN9424 по договору №б/н від 22 квітня 2013 року укладеному між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 - відсотки, пеня та інші санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення фінансових операцій (транзакцій) 29 серпня 2021 року - 30 серпня 2021 року з 29 серпня 2021 року по 26 вересня 2022 року, зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 та всіма додатковими рахунками за угодою №SAMDN9424 по договору №б/н від 22 квітня 2013 року та на картковому рахунку № НОМЕР_2 за угодою №SAMDNWFC 1 по договору №б/н від 06 червня 2014 року укладеному між АТ КБ «Привтабанк» та ОСОБА_1 до того стану в якому він був перед виконанням фінансових операцій 29 серпня 2021 року станом на 28 серпня 2021 року.

Не погоджуючись із таким рішенням, АТ КБ «Привтабанк» подало апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим всупереч норм процесуального права та ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи та не врахував, що зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням ОСОБА_1 персональних даних, а саме логіну та паролю до входу в систему, як відомі лише йому. Таким чином суд першої інстанції неправомірно переклав відповідальність за здійсненні операції на банк, при цьому не врахувавши, що банк не може захистити рахунок клієнта, якщо останній розголошує свої персональні дані стороннім особам

При цьому зазначав, що відповідно до п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу, які він не виконував зобов`язаний негайно повідомити банк, а до моменту повідомлення користувачем банку ризики збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, у зв`язку з тим, що повідомлення від відповідача, банком було отримано після переведення коштів, а саме на третій день після здійснення спірних транзакцій, тому саме ОСОБА_1 має нести відповідальність за зняття коштів.

Також банк звертає увагу, що відбувся перевипуск сім карти з номером телефону, яким користувався ОСОБА_1 , проте встановити власника даної сім карти не можливо, оскільки такий номер телефону за жодним абонентом не зареєстрований. Посилаються, що заміна сім карти відбулась у м. Києві, а ОСОБА_1 не надано доказів які підтвердили б, що він не мав можливості самостійно здійснити перевипуск сім карти.

Крім того, відповідно до відкритих джерел ір адреса, де ОСОБА_1 входив у додаток Приват24 30 серпня 2021 року зареєстровано у м. Баришівка, Київської області, тобто є підстави вважати, що саме ОСОБА_1 зробив заміну сім карти.

Тому з врахування вищезазначеного АТ КБ «Привтабанк» просить скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове яким повністю задовольнити апеляційні вимоги та вирішити питання стягнення судових витрат.

ОСОБА_1 не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою, подав відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи викладені в апеляційній скарзі необгрунованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує, що банком не доведено, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, оскільки ним не розголошувалася третім особам інформація про номери карткових рахунків, пін-коди та інша конфіденційна інформація. Крім того вказував, що картки не губилися, доступу до них треті особи не мали.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що він особисто мав можливість зробити заміну сім-карти в м. Київ, є безпідставними, у зв`язку з тим, що банком не надано будь яких належних та достовірних доказів на підтвердження даного факту.

В той же час, зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто на висунутих певних теоріях, гіпотезах, зв`язках між ними тощо, які не тільки не підтверджуються жодними фактичними даними, а й потребують самостійного доказування.

Так, ОСОБА_1 звертає увагу, що як користувач карток він своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків відбулося не за його розпорядженням, а тому вважає, що він не повинен нести відповідальності за такі операції, а отже ризик збитків від здійснення цієї операції несе Банк.

Таким чином, ОСОБА_1 просить залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважають рішення суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 24.02.2010 року підписав анкету-заяву про надання банківських послуг в ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

На підставі даного заяви ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі 210000 грн., який неодноразово змінювався та станом на 06.12.2021 рік був нуль гривень .

Також ОСОБА_1 було видано 12 кредитних карток з різним терміном дії, остання картка з терміном дії до 04/25.

ОСОБА_2 періодично користувався грошовими коштами та повертав їх банку.

Як вбачається з виписки АТ КБ «Приватбанк» по картці/ НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) і додаткових рахунках договору SAMDN 9424 від 22.04.2023 року за період 25.08.2021 - 31.08.2021 встановлено, що 29 серпня 2021 року з карткового рахунку ОСОБА_1 проведено наступні фінансові операції: 1) переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 525.80грн; 2) переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 1051.60 грн; 3) переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 5258.00 грн; 4) переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 10516.00 грн; 5) переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 8412.80 грн; переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 18928.79 грн. 30 серпня 2021 року з карткового рахунку ОСОБА_1 проведено наступні фінансові операції: 1) переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 2538,84грн; 2) переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 2418,68 грн; 3) переказ із позначенням «Розваги: xBill*PayDay, KYIV» в сумі 357,54 грн.

В зв`язку з цим ОСОБА_1 , вважаючи, що відносно нього вчинені шахрайські дії, 31.08.2021 року звернувся із усною заявою про кримінальне правопорушення до сектору дізнання Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області та 01.09.2023 року відкрито кримінальне провадження №0000719 за ч.1 ст. 185 КК України, що підтверджується копією витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань.

03.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Білогірського відділення АТ КБ «Приватбанк» із заявою про проведення внутрішнього розслідування службою безпеки банку по факту вчинення шахрайських дій та знаття коштів з його рахунку та вимогою повернення коштів в сумі 47000,00 грн.

22.09.2021 року йому АТ КБ «Приватбанк» надано відповідь про те, що 29.08.2021 року та 30.08.2021 року за його рахунком було здійснено переказ коштів. Транзакція була підтвердженя 3Dsecure, який надсилався на його фінансовий телефон.

Згідно копії дублікату квитанції 41с3fddd0c164ada822901d933ccaf98 від 30.08.2021 року з картки ОСОБА_1 № НОМЕР_5 здійснено поповнення мобільного номера телефону НОМЕР_6 в сумі 200 грн.

Згідно висновку службової перевірки служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» щодо шахрайських дій відносно ОСОБА_1 , затвердженого керівником управління безпеки по макрорегіону ГО 31.01.2023 року, в ході проведення розслідування встановлено, що 29-30.08.2021 року з карти Універсальна GOLD869184 (референт договору:SAMDN424), відкриту 07.05.2019 року на клієнта ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_7 були списані кошти в сумі 44693 грн.

Кошти були переказані шляхом ручного введення номера карти, терміну її дії і коду для Інтернет-платежів через зовнішній еквайрінг, а саме: - термінал Е0109891 мерчант «Конкорд банк» на оплату послуг на ігровому сайті XBILL*PAYDAY. Дані отримувачів невідомі.

Під час перевірки було встановлено, що авторизації в Приват24 клієнта були з девайсу «device Model»:SM-A600FN/samsung», «imeiGenerate»: «09c530449df95de4» з вводом статичного паролю ( відомого клієнту)+IVR дзвінок на номер НОМЕР_8 . Зміни паролю від Приват24 29-30.08.2023 року до здійснення авторизації та платежів не було, що підтверджено інформацією наданою департаментом клієнтських діджитал. Так як зміни паролю в комплексах банку не відображено, шахрай знав пароль. Даний девайс є нетиповим для клієнта. Дані по авторизаціх в Приват24 за 29-30.08.2023 року детальніше описано в файлі логів входу в приват 24 клієнта. Згідно з цією інформацією зафіксовано входження в Приват24 з типового для клієнта дивайсу HMA-L-09/HUAWEI 30.08.2021 року з 17:50:13 до 17:59:23, потім входження 18:08:43 з нетипового девайсу SM-A600 FN samsung, згодом 18:17:23 до 18:45:55 входження для типового для клієнта девайсу, ще згодом з 19:50:45 по 20:26:46 зафіксовано входження з того ж таки нетипового девайсу SM-A600 FN Samsung. Отже з цього можна зробити висновок, що третім особам був відомий пароль входу в Приват24 клієнта. 30.08.2021 року в 20:36:39 у звязку із заявкою на шахрайство клієнту заблокували акаунт та зняли признак фінансового номеру телефону (логін). Отже, виходячи із пояснень ОСОБА_1 та матеріалів перевірки можна зробити висновок, що шахраї віддалено змінили SIM карту клієнта, надалі 28-30.08.2021 року маючи доступ до фінансового телефону НОМЕР_8 , та знаючи пароль від Приват24 клієнта, третім особам вдалось авторизуватись в Приват24 та здійснити вказані вище операції. Встановити отримувача коштів не виявилось можливим. Порушень з боку працівників банку не виявлено. Таким чином в результаті шахрайства клієнту ОСОБА_1 нанесено матеріальну шкоду, що стало можливим внаслідок несанкціонованого перевипуску SIM карти фінансового номеру телефону з подальшою реєстрацією в Приват24.

За розрахунком АТ КБ «Приватбанк» заборгованість відповідача станом на 11.07.2022р. складала 55270, 83 грн., з яких 45038,69 заборгованість за тілом кредиту та 10232,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яка виникла за період з 29.08.2021 року. тобто в період вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_1 невстановленими особами..

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням.

Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів, висновком банку встановлено, що в результаті шахрайства клієнту заподіяно матеріальну шкоду, а відповідачем в свою чергу не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду), повідомлення коду іншій особі або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною та пенсійною картками.

Посилання апелянта що, щоб зайти до системи Приват24 клієнт повинен ввести логін і пароль, недостатньо мати лише номер мобільного телефону, потрібно або знати пароль входу, а позивича приховав від суду, що розголосив персональні дані такі як пароль до системи Приват24 третім особам , зводяться лише до опису процедури надання банком послуг за допомогою електронного платіжного засобу (мобільного платіжного інструменту).

Такі твердження апелянта, що без розголошення з боку позивача ОСОБА_2 пароль до системи Приват24 третім особам, навіть перевипустивши сім-картку, або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти, не підтверджено жодними належними і допустимими доказами.

У зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача несанкціоноване списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовив в позові банку про стягнення з ОСОБА_2 кредитних коштів як заборгованість за кредитним договором, так як дана заборгованість виникла внаслідок неправомірних дій третіх осіб і позичальником ОСОБА_2 вказані кошти не отримувались та не використовувались.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду 15 квітня 2020 року в справі № 673/1132/17, від 17 лютого 2021 року в справі № 711/11121/18 за аналогічних обставин.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність банком своїх вимог та тверджень банку про винні дії позичальника ОСОБА_2 .

Також суд відхиляє доводи апелянта про неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу зі складністю справи.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу в даній цивільній справі відповідачу-позивачу ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги від 24 вересня 2021 року та додаткової угоди до нього надавала адвокат Орендарчук В.О.

Також було надано Додаткову угоди до договору про надання правничої допомоги та Акт приймання-передачі виконаних робіт та/або наданих послуг від 12 жовтня 2023 року, в яких було детально розписано зміст робіт та їх вартість за с кладення зустрічної позовної заяви, консультування, зібрання доказів - 5000 грн. та представництво інтересів в суді першої інстанції 5000 грн. всього 10000 грн., квитанцію про оплату послуг адвоката в сумі 10000 грн.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував складність справи, а саме наявність позовної заяви банку та зустрічної позовної заяви, термін розгляду справи - більше двох років з серпня 2022 по листопад 2024 року, більше року, обсяг виконаної адвокатом роботи: неодноразове витребування та дослідження доказів по справі, проведення по справі 12 судових засідань, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також врахував і те, що в задоволені позову банку було відмовлено, а позов ОСОБА_1 задоволено, тому дійшов обґрунтованого висновку щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу частково в сумі 10 000 грн.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає, що розмір витрат ОСОБА_1 на правову допомогу в даній цивільній справі відповідають критеріям реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, а тому посилання апелянта щодо необгрунтованості рішення суду в цій частині є безпідставними.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк