Провадження № 2/201/618/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Дейнега А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог було вказано, що 17.05.1972 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 право власності на 65/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1972. Інші 35/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належали ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та проживав у своїй частині домоволодіння за вказаною вище адресою.

11 лютого 2009 року Жовтневийй районний суд м. Дніпропетровська своїм рішенням визнав за позивачем право приватної власності на переобладнане та новостворене нерухоме майно у домоволодінні АДРЕСА_1 : житлову прибудову А-3-1, тамбур а-2-1, літню кухню В, гараж над В, гараж Е, гараж під Е, сарай Ж, сарай 3, сарай И. Затвердив акт ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 від 13 липня 2007 року складений КП «ДМБТ1» ДОР, згідно якого ОСОБА_1 має у власності 50/100 часток домоволодіння з відповідними господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , доля власності ОСОБА_4 також складає 50/100 часток домоволодіння з відповідними господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . 25 лютого 2009 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06.08.2008 № 88/35 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №9000896 від 25.02.2009, а саме на земельну ділянку кадастровий номер :03:095:0028 загальною площею 0,0929 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Спадщину, яка відкрилася після померлого ОСОБА_4 прийняла його донька, ОСОБА_2 , яка 18.05.2010, шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини. Після прийняття спадщини ОСОБА_2 , спадщину належним чином не оформила, в управління спадковим майном не вступала.

Таким чином, з березня 2010 року 50/100 часткою житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично була відокремленою квартирою та земельною ділянкою кадастровий номер :03:095:0028 за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_4 , постійно, відкрито, безперервно та добросовісно володіє позивач ОСОБА_1 .

Оскільки позивач володіє майном з березня 2010 року добросовісно, відкрито, безперервно та безтитульно вважає, що у нього виникло право власності за набувальною давністю, а відтак просить суд визнати за ОСОБА_1 , за набувальною давністю право власності на 50/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 129,2 кв.м житловою площею 75,9 кв.м, що належала ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та була прийнята у спадщину ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 , за набувальною давністю право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :03:095:0028 загальною площею 0,0929 га, розташованої па території АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору д, що належала ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , та була прийнята у спадщину ОСОБА_2 .

Представник позивача надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомили суд про те, що позивач дійсно користується будинком та земельною ділянкою для власних потреб та потреб своєї родини більше 10 років.

Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволення, з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що 17.05.1972 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 право власності на 65/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1972.

Інші 35/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належали ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та проживав у своїй частині домоволодіння за вказаною вище адресою.

11 лютого 2009 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська яким визнав за ОСОБА_1 право приватної власності на переобладнане та новостворене нерухоме майно у домоволодінні АДРЕСА_1 житлову прибудову А-3-1, тамбур а-2-1, літню кухню В, гараж над В, гараж Е, гараж під Е, сарай Ж, сарай 3, сарай И. Затвердив акт ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 від 13 липня 2007 року складений КП «ДМБТ1» ДОР, згідно якого ОСОБА_1 має у власності 50/100 часток домоволодіння з відповідними господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , доля власності ОСОБА_4 також складає 50/100 часток домоволодіння з відповідними господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 .

25 лютого 2009 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06.08.2008 № 88/35 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №9000896 від 25.02.2009, а саме на земельну ділянку кадастровий номер :03:095:0028 загальною площею 0,0929 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Спадщину, яка відкрилася після померлого ОСОБА_4 прийняла його донька, ОСОБА_2 , яка 18.05.2010 звернулася з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктами 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" встановлено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Відповідачем по справі про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Судом встановлено, що дійсно позивач користувався частиною домоволодіння, що належало ОСОБА_4 більше 10 років.

Проте зазначені обставини не свідчать про отримання майна за підставами, достатніми для того, щоб мати право власності на нього з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.

Позивачем не доведено наявності достатніх підстав для визнання за ним права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю.

Оскільки судом встановлено, що позивач знав, що користується майном, яке отримано у спадщину іншою особою, оскільки вона вчасно звернулась із заявою про отримання спадщини, таким чином, добросовісність заволодіння вищезазначеним майном - відсутня.

Таким чином, позивач не довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він не надав суду доказів про добросовісне заволодіння ним зазначеним майном.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту прийняття спадщини, та, відповідно, для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В. Батманова