Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/909/24
Провадження № 2/391/81/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2025р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Ревякіної О.В., при секретарі Качинській О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Компаніївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 32214,91 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.09.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та відповідачем укладено Кредитний договір № Z75.00410.004320485, згідно якого відповідач отримав кредит на поточні потреби у сумі 17950 грн.

АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого у ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 9447,95 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 3054 грн.; заборгованість за іншими процентними платежами комісіями 19712,88 грн.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № Z75.00410.004320485 від 10.09.2018.

З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 32214,91 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн

Ухвалою суду від 30.12.2024 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази у справі.

Позивачу та відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, яку позивач отримав через систему «Електронний суд», а від відповідача на адресу суду повернулось рекомендоване відправлення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», яке направлено на адресу місця реєстрації відповідача.

Згідно з п. 4 ч. 8ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак відповідач є таким, що належно повідомлена про час і місце розгляду справи. Таким чином немає перешкод для судового розгляду.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

10.09.2018 року між відповідачем та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір Z75.00410.004320485 від, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримала в кредит грошові кошти в розмірі 17950,00 грн., зі сплатою 9,99 % річних, строком на 36 місяців.

Відповідач разом з кредитним договором погодилась та підписала Паспорт споживчого кредиту, Додаток до Паспорта споживчого кредиту - графік щомісячних платежів за кредитним договором, Заяву-анкету, договір добровільного страхування життя.

Відповідно до ордера розпорядження №1 з штампом Ідеа Банку від 10.09.2018 відповідачу перераховано кошти в сумі 15474,14 відповідно до договору Z75.00410.004320485 від 10.09.2018 року.

Згідно із випискою по картці відповідача, остання користувалася картковим рахунком та кредитними коштами, а саме, здійснювала погашення кредитної заборгованості, оплату обслуговування кредиту, тощо.

25.07.2023 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» ( попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено Договір Факторингу №01.02- 31/23 відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за заборгованістю відповідача перед АТ «Ідея Банк» за договором № Z75.00410.004320485 від 10.09.2018 року.

Відповідачем порушено умови Договору та станом на дату складання позовної заяви несплачена заборгованість становить 32214,91 грн. та складається з заборгованості за основним боргом 9447,95 грн., заборгованості за відсотками 3054,08 грн., заборгованості за іншими процентними платежами 19712,88 грн., що підтверджується довідкою розрахунком та витягом з реєстру боржників №1до договору факторингу від 25.07.2023 № 01.02.-31/23.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 23.03.2022 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 27.02.2025 року.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 599, 631 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Суд керуючись принципом змагальності, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву та будь яких заперечень з боку відповідача, приймає до уваги розрахунок позивача та вважає, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором Z75.00410.004320485 від 10.09.2018 в загальному розмірі 12 502,03 грн., з яких: 9447,95 грн. - заборгованість за основним боргом; 3054,08 грн. заборгованість за відсотками.

Разом з тим, щодо правомірності вимог про стягнення заборгованості за іншими процентними платежами 19712,88 грн, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1.10 кредитного договору за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Споживач є вразливою стороною договірних відносин, тому законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

За положеннями частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»);

Споживчий кредит (кредит)-грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року №15-рп/2011у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такі правові висновки, викладені Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні нарахованих і несплачених комісій, плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором Z75.00410.004320485 від 10.09.2018 в загальному розмірі 12502,03 грн., з яких: 9447,95 грн. - заборгованість за основним боргом; 3054,08 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 940 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором Z75.00410.004320485 від 10.09.2018 року в розмірі 12502,03 грн., з яких: 9447,95 грн. - заборгованість за основним боргом; 3054,08 грн. заборгованість за відсотками та судовий збір в сумі 940,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», адреса місцезнаходження юридичної особи: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.В. РЕВЯКІНА