Справа №705/1478/24
2/705/469/25
17 березня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В.
секретаря судового засідання Заповітряній Д.В.
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Умані в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на 1/4 частку квартири, який обґрунтувала наступним.
Вона та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
Право власності на цю квартиру нею набуте шляхом приватизації та вступу у спадщину, тому вона є власником 3/4 часток квартири, а відповідач набув право власності на іншу 1/4 частку квартири шляхом вступу у спадщину. Набувши повноліття відповідач став зловживати алкоголем та наркотиками, вів аморальний спосіб життя.
Всі ремонтні роботи вона проводила за власний кошт. Комунальні послуги всі без винятку сплачує вона, а відповідач самоусунувся від утримання належної йому частки нерухомого майна. Більше того, без його згоди вона не може чинити жодних дій стосовно розпорядження майном, оскільки всюди потрібно його згоду.
Маючи 1/4 частку у майні, що становить 11,3 кв.м від загальної площі квартири, він порушує її права як співвласника основної та значимої частини. Вона намагалася домовитися з відповідачем на рахунок сплати йому компенсації за належну йому частину квартири, але на контакт він не йде і постійно переходить на образи, що в кінці кінців закінчується лайкою.
Згідно з висновком експерта від 14.12.2023 об`єкт не може бути поділено та неможливо виокремити частку в праві власності на квартиру, оскільки частка у праві власності на квартиру, що належить відповідачу становить 1/4 частину, що складає 11,3 кв.м, із загальної площі квартири та 7,6 кв.м із житлової площі квартири.
Відповідно до чинних нормативних документів, нормативна площа для проживання становить 20,5 кв.м на особу та додатково 10 кв.м на сім`ю, що відповідно до розрахунку на одного мешканця складає 30,5 кв.м загальної площі житлового приміщення (квартири). Тобто є неможливим поділ (виділ) частки в праві власності належних відповідачу.
Звертає увагу суду на той факт, що частка відповідача є незначною, а сама квартира є неподільною, спільне володіння та користування майном є неможливим, а також, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.
Відповідно до довідки про оцінку квартири від 18.12.2023 загальна вартість 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , складає 69 119,00 грн.
Просить суд припинити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , та визнати за нею, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у визначеному порядку, шляхом направлення на його адресу рекомендованого повідомлення, а також шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши позицію позивача, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено про те, що згідно свідоцтва № НОМЕР_2 на право власності на житло, виданого 01 грудня 1998 року відділом житлового господарства Уманського міськвиконкому згідно з розпорядженням (наказом) № 8430, квартира АДРЕСА_1 , була приватизована та належала на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивачу по справі ОСОБА_1 .
В подальшому, у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 липня 2000 року, ОСОБА_5 , завідуючим Уманською міською державною нотаріальною конторою в межах спадкової справи № 270 за 2000 рік, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3661, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частинах є дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_1 , які проживають в АДРЕСА_2 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 1/3 частини вищевказаної квартири. У відповідності до відмітки на такому свідоцтві за спадкоємцями ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2014 року, виданого в межах спадкової справи № 2/2014 Кучер О.І., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за № 374, спадкоємцями 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , є: дочка спадкоємця, позивач по справі ОСОБА_1 , яка зареєстрована у цій квартирі, та син спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований (на момент видачі свідоцтва) в АДРЕСА_3 , по 1/2 частці у спадщині за кожним.
Позивач ОСОБА_1 зареєструвала право власності на спадкове майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 14.03.2014 за індексним номером 18981721, приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Кучер О.І., та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованим приватним нотаріусом Кучер О.І. 14.03.2014 за № 36872262.
На замовлення позивача ОСОБА_1 спеціалістами ТОВ «Експерт Робота» 14.12.2023 було виготовлено технічний паспорт на спірну квартиру АДРЕСА_1 , із відображенням експлікації, плану квартири тощо.
Також, згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 14.12.2023, складеного ТОВ «Експерт Робота», за технічними показниками 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 , не має окремого входу і не може бути виділена в натурі.
У відповідності до постанови приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовської Н.Г. від 09.12.2023, нотаріусом на підставі документів, наявних у спадковій справі № 2/2014 до майна померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкритої приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Кучер О.І. 09.01.2014 за заявою ОСОБА_2 , про прийняття спадщини за законом, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на квартиру номер АДРЕСА_1 , у зв`язку зі зверненням представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 про витребування спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , на 1/4 частку у праві власності на вищевказану квартиру. При цьому, нотаріусом було встановлено, що згідно матеріалів спадкової справи № 2/2014, заведеної 09 січня 2014 року приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Кучер О.І., спадкоємцями майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є: син спадкодавця ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, його частка у спадщині становить 1/2; та дочка спадкодавця ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, її частка у спадщині також становить 1/2.
Спадковим майном після смерті ОСОБА_4 , є 1/2 частка у праві власності на квартиру номер АДРЕСА_1 .
На 1/4 частку у праві власності на вказану квартиру, приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Кучер О.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за реєстровим номером 374.
Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку у праві власності на квартиру ОСОБА_8 не видано. В матеріалах спадкової справи міститься копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , видане 05 травня 1966 року РАГС м. Павлоград Казахської ССР, де матір`ю зазначена ОСОБА_9 . Інших документів на підтвердження зміни прізвища його матір`ю та родинних відносин з померлою у матеріалах справи немає.
Нотаріусом роз`яснено, що питання щодо усунення спадкоємців від права на спадкування або визнання права власності на майно відноситься до компетенції суду, тому усунути від спадкування спадкоємця ОСОБА_2 на 1/2 частку спадкового майна виходить за межі повноважень нотаріуса, а тому видати свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , не можливо.
Особові рахунки за комунальні платежі на квартиру АДРЕСА_1 , оформлені на позивача ОСОБА_1 , саме якою і сплачуються кошти за нараховані комунальні послуги і заборгованості по сплаті яких остання не має, що підтверджується довідками про нарахування і оплату комунальних послуг, розрахунком за комунальні послуги, квитанціями (платіжними дорученнями) та довідкою комунальної установи про відсутність заборгованості.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.
Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Згідно з ч.1,2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Отже, стаття 365 ЦК України регулює випадки, коли позивач, співвласник майна, має на меті позбавлення права власності на частку майна інших співвласників, відповідачів у справі.
Інститут права спільної власності характеризується множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком особам суб`єктам відносин власності (співвласникам). Причому відносини спільної власності можуть виникати між будь-якими суб`єктами права власності фізичними, юридичними особами, державою, територіальними громадами тощо. Суб`єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном, але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1ст.365ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України)».
У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 736/659/19 зроблено правовий висновок про те, що неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла є рідними братом та сестрою по матері, але разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Крім того, спірна квартира була передана у власність сім`ї з трьох осіб, а саме батьків позивача та самої позивачки, яка з моменту набуття на неї права власності проживала та була зареєстрована у цій квартирі разом з батьками. Після смерті батьків своєчасно звернулася до нотаріуса та належним чином оформила право власності на спадкове майно, продовжуючи користуватися цим майном, сплачувати комунальні послуги тощо. Відповідач по справі ОСОБА_6 , який подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка, як зазначалося вище також є матір`ю позивача, в підтвердження своїх прав на спадок подав лише свідоцтво про своє народження, згідно якого прізвище його матері записане як ОСОБА_9 , документів же про зміну її прізвища ОСОБА_10 , чи навпаки, не подавав. Крім того, подавши заяву 09.01.2014 про прийняття спадщини, до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, не подавав та таке свідоцтво нотаріусом видано не було. Також встановлено, що відповідач ОСОБА_6 , на момент звернення до нотаріуса мав місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому під час розгляду справи в суді, жодного разу не з`являвся до суду та не проявляв ніякої зацікавленості щодо предмету спору.
З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення права відповідача на частку у спільній квартирі, яка є незначною, із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів відповідача оскільки не завдасть істотної шкоди інтересам такого співвласника.
За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно до абзацу 3 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Враховуючи, що частка відповідача у квартирі АДРЕСА_1 , за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування квартирою, відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає та не користується ним, а також те, що позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість належної відповідачу частки, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на 1/4 частку у спільному майні.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 346, 355-358, 364, 365 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності задовольнити.
Припинити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову компенсацію вартості 1/4 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 69 119 (шістдесят дев`ять тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 00 копійок шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України в Черкаській області ( НОМЕР_4 ).
Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Суддя: Р. В. Піньковський