Справа № 445/1936/20 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/2732/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м.Львів

Справа № 445/1936/20

Провадження № 22-ц/811/2731/24

Провадження № 22ц/811/2732/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 7 серпня 2024 року та ухвалу цього суду від 13 серпня 2024 року, прийнятіостановлені у м. Золочеві у складі судді Сивака В.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками,-

встановив:

22 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 серпня 1995року на підставі договору дарування вона отримала у власність частину житлового будинку АДРЕСА_1 від свого чоловіка ОСОБА_5 . 10 квітня 1996 року на підставі договору дарування вона отримала у власність від чоловіка ще частину вказаного житлового будинку. З того часу вона (позивач) є власником частини будинку. 6 травня 1996 року на підставі рішення Золочівської міської ради №298 їй ( ОСОБА_3 ) передано у власність земельну ділянку площею 0,0390 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що вона (позивач) подала технічний висновок БТІ про технічну можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, з якого вбачається можливість такого поділу. Підставою позову є те, що відповідач, яка є власником іншої частини вказаного будинку, не підписує їй договір про поділ будинку, тому вона не може зареєструвати свою частину як окремий об`єкт і присвоїти йому адресу, хоч такий має окремий вхід та земельну ділянку. Просить виділити їй в окреме будинковолодіння частку нерухомого майна: будинку АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку А-1 площею 76,1 кв.м: тамбур ІV площею 9,6 кв.м, житлову кімнату 1-3 площею 13,6 кв.м , житлову кімнату 13,5 кв.м, веранду а-2 площею 32,7 кв.м, веранду а-3 площею 11,8 кв.м, підвал пд.(І,ІІ) площею 5,1 та 9,4 кв.м; з господарських будівель: сарай Б-1 площею 4 кв.м, літню кухню В-1 площею 23,1 кв.м, сарай Г-1 площею 19 кв.м, гараж Д-1 площею 22,4 кв.м, дворові споруди 1-3. Зазначає, що про існування свідоцтва про право на спадщину від 24 жовтня 1995 року вона дізналася 4 грудня 2020 року. Посилається на те, що вказане свідоцтво видане помилково, оскільки ОСОБА_1 не мала права успадкувати жодні господарські будівлі, адже ОСОБА_5 купив вказаний будинок 28 червня 1978 року, розібрав всі сараї і прибудови, частину цього будинку подарував 31 травня 1979 року своїй матері згідно договору дарування. При вчиненні договору дарування була проведена інвентаризація будинку 16 грудня 1978 року та встановлено, що всі сараї розібрані. При даруванні частини будинку ОСОБА_6 у наявності був лише житловий будинок, підвал та ганок. Посилається на матеріали інвентаризаційної справи МБТІ. Стверджує, що вона (позивач) здійснила самовільне будівництво сараю, гаража та літньої кухні, які закінчила будувати у 1985 році. Ці будівлі були нею особисто узаконені згідно рішень Золочівської міської ради № 145 від 29 березня 1991 року. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому ОСОБА_1 не має відношення до даних господарських будівель, які були збудовані нею ( ОСОБА_3 ) задовго до смерті її спадкодавця. Відповідач ніколи не була користувачем вказаних господарських будівель, ніколи на них не претендувала, вони завжди знаходилися на належній їй (позивачу) відгородженій земельній ділянці. Просить визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним з підстав ст.1301 ЦК України, оскільки вона ( ОСОБА_3 ) дізналася про його зміст тільки під час ознайомлення з зустрічним позовом, та вважає, що відповідач не мала права успадкувати належне їй майно, як таке, що не належало спадкодавцю.

4 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками. Просить поділити житловий будинок та господарські споруди по кожному із співвласників відповідно до технічного паспорта від 19 червня 1997 року. В обґрунтування позову зазначає, що їй було надано рішення №387 від 24 червня 1998 року про реконструкцію її частини житлового будинку, за яким їй ( ОСОБА_1 ) надано дозвіл на реконструкцію з розширенням житлового будинку АДРЕСА_1 . Вона отримала у власність земельну ділянку загальною площею 0,0143 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель згідно рішення Золочівської міської ради №377 від 24 червня 1998 року, про що 16 липня 1998 року отримала державний акт. Просить позов задовольнити.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 7 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 серпня 2024 року, задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Виділено ОСОБА_3 в окреме будинковолодіння частку нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , а сааме: в житловому будинку А-1 площею 76,1 кв.м - тамбур ІV площею 9,6 кв.м, житлову кімнату 1-3 площею 13,6 кв.м, житлову кімнату 13,5 кв.м, веранду а-2 площею 32,7 кв.м, веранду а-3 площею 11,8 кв.м, підвал пд.(І,ІІ) площею 5,1 та 9,4 кв.м, сарай Б-1 площею 4 кв.м, літнью кухню В-1 площею 23,1кв.м, сарай Г-1 площею 19 кв.м, гараж Д-1 площею 22,4 кв.м, дворові споруди 1-3. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками. Виділено ОСОБА_1 в окреме будинковолодіння частку нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , а сааме: в житловому будинку А-1 площею 76,1 кв.м - кухню 1-1 площею 10,9 кв.м, житлову кімнату 1-2 площею 17,4 кв.м, підвал - ІІІ площею 8,1 кв.м. Зобовязано ОСОБА_1 зробити отвір в міжповерховому перекритті над приміщенням підвалу «ІІІ» після отримання всіх необхідних дозвільних докумкнтів на такі роботи. В задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 48 757,73 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки. Проведено розподіл судових витрат.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2024 року виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення цього суду від 7 серпня 2024 року. Зазначено вважати правильною в тексті резолютивної частини суму грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки, яку стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 , 48 757,73 грн.

Рішення суду (в частині розміру грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 ) та ухвалу суду через свого представника Добушовського О.В. оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення та ухвалу незаконними та необґрунтованими, такими, що винесені з порушенням норм матеріального права. При визначенні розміру грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки суд не взяв до уваги правовстановлюючі документи на майно сторін, висновок експерта №26 судової будівельно-технічної експертизи від 16 липня 2021 року, а такий розмір визначив лише на підставі рішень Золочівської міської ради та довідки-характеристики. Посилається на ст. ст. 316, 317, 355, 356, 358 ЦК України. З моменту набуття сторонами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту, що ґрунтується на ст.ст. 15,16 ЦК України. ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних господарських будівель. Стверджує, що належну частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель ОСОБА_1 отримала на підставі заповіту від 15 лютого 1991 року, згідно якого ОСОБА_7 заповіла 1/2 частину вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель. 2 листопада 1995 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину від 24 жовтня 1995 року №185/95, зареєстроване в реєстрі за №4005 та Реєстраційне посвідчення, реєстровий №4005, на право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель. Відповідно до заповіту на земельній ділянці розташовано: один житловий будинок, що складається з 3-х кімнат житловою площею 44,5 кв.м і кухні, зазначений в плані під літерами «А-1», стайня цегляна, зазначена в плані під літерою «Б», літня кухня цегляна, зазначена в плані під літерою «В»,стайня цегляна, зазначена в плані під літерою «Г», гараж, зазначений під літерою «Д», дворові споруди, зазначені під літерою «І-К». Надалі, на підставі спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Золочівським БТІ видано Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду на АДРЕСА_1 від 19 червня 1997 року. Відповідно до цього технічного паспорта сторони володіють у рівних частках житловим будинком, загальною площею 76,1 кв.м (літ. «А-1»); сіни, площею 12,5 кв.м; погребом, площею 18,3 кв.м; погребом площею 22,1 кв.м; східцями, площею 7,1 кв.м; сараєм, площею 4,1 кв.м, (літ «Б»); літньою кухнею, загальною площею 15,4 кв.м (літ. «В»); східцями, площею 0,5 кв.м; сараєм, загальною площею 11,0 кв.м (літ. «Г»); східцями, площею 0,5 кв.м; вбиральнею; гаражем, площею 20,9 кв.м; огорожами, воротами, хвіртками, замощеннями; криницею (літ. «К»). ОСОБА_3 володіє іншою частиною житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд на підставі договору дарування 1/4 частку житлового будинку від 27 серпня 1995 року та на підставі договору дарування 1/4 частки житлового будинку від 10 квітня 1996 року. З договору дарування від 27 серпня 1995 року вбачається, що ОСОБА_3 набула від ОСОБА_5 право власності на частину цегляного будинку. Згідно з Договором дарування ОСОБА_3 отримала 1/4 частину житлового будинку, який складається з 3-х кімнат житловою площею 44,5 кв.м і кухні, зазначений в плані під літерами «А-1», стайня цегляна, зазначена в плані під літерою «Б», літня кухня цегляна, зазначена в плані під літерою «В», стайня цегляна, зазначена в плані під літерою «Г», гараж, зазначений під літерою «Д», дворові споруди, зазначені під літерою «І-К»). Ця частина житлового будинку належала дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 28 червня 1978 року. З договору дарування від 10 квітня 1996 року видно, що ОСОБА_3 набула від ОСОБА_5 право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель, що знаходиться АДРЕСА_1 . Згідно з Договором дарування ОСОБА_3 отримала частину житлового будинку, який складається з 3-х кімнат житловою площею 44,5 кв.м і кухні, зазначений в плані під літерами «А-1», стайні цегляної, зазначеної в плані під літерою «Б», літньої кухні (цегляної), зазначеної в плані під літерою «В», стайні (цегляної), зазначеної в плані під літерою «Г», гаража, зазначеного під літерою «Д», дворові споруди, зазначені під літерою «І-К»). Ця частина житлового будинку належала дарувальнику на підставі договору купівлі- продажу від 28 червня 1978року. Таким чином, чинними (ніким не скасованими) правовстановлюючими документами на майно позивача та відповідача, яке перебуває у спільній частковій власності та підлягає поділу, є: свідоцтво про право на спадщину від 24 жовтня 1995 року №185/95, зареєстроване в реєстрі за №4005; договір дарування від 27 серпня 1995 року; договір дарування від 10 квітня 1996 року. На підставі трьох вищезазначених правовстановлюючих документів була проведена судова будівельно-технічна експертиза щодо поділу житлового будинку з господарськими будівлями, які на праві часткової власності належать позивачу та відповідачу. Експерт ОСОБА_8 надала висновок щодо єдиного варіанту поділу житлового будинку та господарський будівель та зазначила, що грошова компенсація за відхилення від ідеальної частки складатиме 177 827 грн., яку співвласник ОСОБА_3 повинна сплатити співвласнику ОСОБА_1 . Суд першої інстанції своїм рішенням вирішив стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 53 470,66 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки, а надалі ухвалою зменшив розмір до 48 757,73 грн. Рішенням Золочівської міської ради №145 від 29 березня 1991 року ОСОБА_3 надано погодження для будівництва в подальшому літньої кухні, сараю та кладової для інвентаря та палива, а не погоджено самовільне будівництво літньої кухні, сараю та кладової для інвентаря та палива. У рішенні №145 від 29 березня 1991 року відсутнє слово «самовільне». Тобто, суд викривив текст рішення Золочівської міської ради на користь ОСОБА_3 . Рішенням Золочівської міської ради №529 від 27 грудня 1991 року ОСОБА_3 лише погоджено (на майбутнє) будівництво гаражу, а не «погоджено самовільне будівництво гаражу». Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку, що довідка-характеристика та рішення Золочівської міської ради від 29 березня 1991 року та від 27 грудня 1991 року, а не свідоцтво на спадщину та договори дарування, є правовстановлюючими документами, на підставі яких помилково визначив розмір стягнення грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки. Таким чином, рішення суду та ухвала суду в частині призначення розміру грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки є необґрунтованими та підлягають скасуванню. 20 червня 2019 року КП ЛОР «Золочівське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , у якому вже вказано єдиного власника ОСОБА_3 , а всі господарській будівлі належать їй, що не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи технічної інвентаризації, яка знаходиться в КП ЛОР «Золочівське МБТІ». Зокрема, всі господарські будівлі, які первинно були позначені відповідними літерами в інвентаризаційній справі, у технічному паспорті від 20 червня 2019 року, позначені тими самими літерами, проте із додаванням до літер цифри 1. Тобто, всі наявні господарські будівлі, які були збудовані до 1995 року, належали по 1/2 в рівних частках сторонам і були зазначені у технічному паспорті від 19 червня 1997 року видалені працівниками Золочівського МБТІ, натомість зазначили наявність нових господарських споруд, єдиним власником яких вже зазначена ОСОБА_3 . Стверджує, що про існування Технічного паспорта від 20 червня 2019 року ОСОБА_1 довідалась 4 листопада 2020 року, коли отримала копію позовної заяви з додатками ОСОБА_3 . Просить частково скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 7 серпня 2024 року та ухвалу суду про виправлення описки; прийняти нове рішення у відповідній частині, яким стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 177 827 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , перебували в шлюбі з 8 липня 1975 року.

З договору дарування від 27 серпня 1995 року вбачаєтьсч, що ОСОБА_3 набула від ОСОБА_5 право власності на частину житлового цегляного будинку цегляного, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Ця частина будинку належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу від 28 червня 1978 року.

З договору дарування від 10 квітня 1996 року вбачається, що ОСОБА_3 набула від ОСОБА_5 право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель, що знаходиться за вказаною адресою. Ця частина житлового будинку належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу від 28 червня 1978 року.

Право власності на вказане майно зареєстровано позивачем у Золочівському БТІ.

Встановлено, що спірний будинок складається з трьох кімнат площею 34,4 кв.м та кухні. Площа земельної ділянки становить 594 кв.м. Станом на 22 грудня 1976 року до цього будинку відносилися: огороа, ворота, сарай, вбиральня, сарай.

Згідно договору дарування від 31 травня 1979 року ОСОБА_5 подарував своїй матері ОСОБА_6 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель.

Згідно замовлення на отримання довідки - характеристики з підстав дарування матері половини будинку від ОСОБА_5 та відповідно короткої технічної характеристики від 16 грудня 1978 року на АДРЕСА_1 , дарувальником було подаровано житлового будинку, також зазначено підвал та ганок. В акті біжучих змін від 16 грудня 1978 року зазначено розібрані сараї. Загальна площа земельної ділянки становить 594 кв.м.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 24 жовтня 1995року, виданого Золочівською державною нотаріальною конторою Львівської області, спадкоємцем ОСОБА_6 є її внучка ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою 31 травня 1979 року.

Із свідоцтва вбачається, що на земельній ділянці розташовано: житловий будинок цегляний, що складається з 3 кімнат, житловою площею 44,5 кв.м; кухні, зазначеної в плані під літерами «А-1»; цегляної стайні, зазначеної в плані під літерою «Б»; цегляної стайні, зазначеної в плані під літерою «Г»; гаража, зазначеного в плані під літерою «Д», дворових споруд, зазначених в плані під цифрою «1-к».

З оціночного акта домовласності від 25 вересня 1985року вбачається, що на АДРЕСА_1 здійснено самочинне будівництво сарая та літньої кухні.

З рішення Золочівської міської ради №145 від 29 березня 1991 року вбачається, що ОСОБА_3 погоджено самовільне будівництво літньої кухні, сарая, кладової для інвентаря та палива. З будівельного паспорта вбачається розташування таких приміщень на земельній ділянці, яка згодом приватизована ОСОБА_3 .

З рішення Золочівської міської ради №529 від 27 грудня 1991 року вбачається, що ОСОБА_3 погоджено самовільне будівництво гаража. З будівельного паспорта вбачається розташування такого на земельній ділянці, яка приватизована ОСОБА_3 .

З державного акта на право приватної власності на землю Серії ЛВ №1092 від 5 липня 1996 року вбачається, що ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку загальною площею 0,0363 га згідно рішення Золочівської міської ради №298 від 6 травня 1996 року (кадастровий номер :03:014:0060).

Згідно технічного паспорта від 19 червня 1997 року, до будинку належать: сіни, два погреби, східці, два сараї, літня кухня, вбиральня, гараж, огорожа, ворота, дві хвіртки, дві огорожі, мощення, криниця. Фактично наявні два господарства з двома подвір`ями, розділені огорожею.

У технічному паспорті зазначено, що на підставі рішення Виконкому Золочівської міської ради №402 від 16 грудня 1977 року виділена земельна ділянка площею 594 кв.м.

З державного акта на право приватної власності на землю Серії ІV-ЛВ №027902 від 16 липня 1998 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснила приватизацію земельної ділянки, яка перебувала фактично у її користуванні, виходячи з наявної у технічному паспорті від 19 червня 1997 року інформації, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (кадастровий номер: :03:014:0060).

З рішення Золочівської міської ради №387 від 24 червня 1998 року вбачається, що ОСОБА_1 надано право на проведення реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Золочеві Львівської області. За життя вона 15 лютого 1991 року склала заповіт, за яким належну їй на праві особистої власності частину жилого будинку з відповідними господарськими будівлями у АДРЕСА_1 вона заповіла своїй внучці ОСОБА_9 .

В матеріалах спадкової справи наявний договір дарування від 31 травня 1979 року та реєстраційне посвідчення від 20 жовтня 1979 року. Також спадкова справа містить довідку - характеристику від 20 вересня 1995 року спірного житлового будинку, згідно яких до житлового будинку належить: сарай «Б», літня кухня «В», сарай «Г», вбиральня «У», дворові споруди «1-к», гараж «Д». У цій довідці - характеристиці наявна Примітка, зі змісту якої вбачається, що власником господарських споруд (сарай «Б», літня кухня «В», гараж «Д», сарай «Г», вбиральня «У») є ОСОБА_3 згідно рішень Золочівської міської ради №145 від 29 березня 1991 року та №529 від 27 грудня 1991року.

Оцінюючи висновок експерта №26 судової будівельно-технічної експертизи від 16 липня 2021 року, відповідно до ст. 110 ЦПК України, оскільки висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу, судом першої інстанції прийнято єдиний технічно можливий і доцільний варіант поділу, запропонований експертом.

ОСОБА_3 у своїй позовній заяві запропонувала вказаний варіант.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції встановив, що господарські споруди : сарай «Б», літню кухню «В», гараж «Д», сарай «Г», вбиральню «У» на загальну суму 198 816,95 грн. збудувала ОСОБА_3 , тому такі в поділ суд не включив, оскільки спадкодавець ОСОБА_6 не набула права власності на вказані споруди. Власність господарських будівель померлої спадкодавиці становить тільки підвалу та ганку, що відповідає договору дарування від 31 травня 1979 року.

З урахуванням вартості житлового будинку та господарських будівель, визначених експертом, реальна частка ОСОБА_3 становить 513 937 грн., а частка ОСОБА_1 - 158 282, 95 грн. Вартість будинковолодіння, що підлягає поділу, становить 672 219,95грн. (513 937,00+158 282,95).

Таку вартість сторони за час перебування в провадженні суду цивільної справи не оспорювали.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення враховано технічні паспорти спірного будинковолодіння за 1997 та 2019 роки.

Судом враховано відсутність деяких об`єктів будинковолодіння, які існували станом на 1997 рік, однак станом на 2019 рік фізично не існують, а саме: хвіртка «5», мощення «1», криниця «к» (станом на 1997 рік їх знос був 30%, 30% та 40% відповідно).

Суд першої інстанції виходив з того, що він позбавлений можливості поділу майна, яке існувало станом на 1997 рік, а з 2019 року не існує. Вказане не може бути предметом розгляду справи про реальний поділ майна. Неіснуюче майно, яке експерт врахував в частку ОСОБА_3 на суму 59 321,63 грн. теж судом не враховано при поділі.

Оскаржуване рішення також мотивовано судом тим, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому.

Частки визначаються відповідними процентами чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із з ч.3 ст.370 цього Кодексу виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст. 381 цього Кодексу садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Згідно із ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність.

Право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється.

Згідно із ст.ст. 183, 358, 364 ЦК України виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16 виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Згідно із постановами Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц, від 22 лютого 2020 року у справі № 279/4966/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 369/6871/16-ц у тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Вартість будинковолодіння, яке підлягає поділу між сторонами, буде становити 414 081,37 грн. (672 219,95 - (198 816,95 + 59 321,63)), а вартість частки кожного із співвласників становить 207 040,68 грн.

Встановлено, що вартість частки ОСОБА_3 , яка враховується при поділі, становить 255 798,42 грн. ( 513 937,00- (198 816,95+59 321,63)), що на 48 757,74 грн. більше ідеальної частки, а вартість частки ОСОБА_1 - 158 282,95 грн., що на 48 757,73 грн. менше ідеальної частки.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути таку вк5азану суму грошової компенсації.

Згідно із ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Поняття інші підстави не конкретизоване. Такими іншими підставами може бути широкий ряд юридичних фактів пов`язаних з здійсненням права на спадкування, в тому числі також видача свідоцтва про право на спадщину на майно яке належить (-, жало) іншій особі, відмінній від заповідача.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 24 жовтня 1995 року, виданого ОСОБА_1 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 , належної померлій на підставі договору дарування, посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою 31 травня 1979 року за реєстром №1022 та зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 20 жовтня 1979 року під №143. Оцінка спадкового майна становила 109 192 950 крб.

В матеріалах нотаріальної спадкової справи №185/1995, заведеної після смерті ОСОБА_6 , наявна «Коротка технічна характеристика», у якій зроблена інвентаризація спадкового майна безпосередньо перед видачею оскаржуваного свідоцтва. Встановлено, що вартість будівель на ділянці площею 594 кв.м ( АДРЕСА_1 ) становить 296 513 604 крб., зокрема: вартість житлового будинку -175 675 650 крб., сарай - 4 834 650 крб., літня кухня - 39 934 750 крб., сарай - 1 640 750 крб., вбиральня - 951 900 крб., дворові споруди 42 710 250 крб., гараж - 25 998 654 крб.

У цій короткій технічній характеристиці наявний розділ «ПРИМІТКА», у якому зазначено, що власником господарських споруд : сарая «Б», літньої кухні «В», гаража «Д», сарая «Г», вбиральні «У» є ОСОБА_3 згідно рішень Золочівської міської ради №145 від 29 березня 1991 року та №5 29 від 27 грудня 1991 року.

Вартість успадкованого майна, яке отримала ОСОБА_1 у спадщину після смерті ОСОБА_6 , згідно свідоцтва про право на спадщину становить 109 192 950 крб., що повністю охоплює вартість житлового будинку та дворових споруд (175 675 650 + 42 710 250)/2, без зазначених будівель в розділі «ПРИМІТКА».

Свідоцтво, видане Золочівською державною нотаріальною конторою 24 жовтня 1995 року, не стосується майна ОСОБА_3 , а видане лише відносно частини житлового будинку та частини дворових споруд і зміст спадкової справи не допускає іншого трактування. Тому підставі для визнання недійсним зазначеного свідоцтва судом першої інстанції не встановлені.

Визначений судом поділ спірного майна сторонами не оскаржується.

У оскаржуваному рішенні суд допустив описку, зокрема, невірно зазначив суму грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки - 53 470,66 грн., хоч правильним з урахуванням наведених судом розрахунків, є 48 757,73 грн.

Згідно із ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

З урахуванням встановленого, судом першої інстанції виправлено описку у рішенні суду від 7 серпня 2024 року, що оформлено оскаржуваною ухвалою від 13 серпня 2024 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваних судових рішень не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 7 серпня 2024 року та ухвалу цього суду від 13 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т.І.Приколота

Судді: ___________________ Ю.Р. Мікуш ___________ Р.В. Савуляк