Справа № 465/4321/24
Провадження 2/465/221/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про виділ часток з майна без виділення в натурі, що перебувають у спільній власності та припинення права власності в спільній сумісній власності, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виділ часток з майна без виділення в натурі, що перебувають у спільній власності та припинення права власності в спільній сумісній власності. В обґрунтування позову вказує, що 07.08.1996 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що на праві спільної сумісної власності квартира належить: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (тепер ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 (тепер ОСОБА_11 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . При оформленні та видачі свідоцтва про право власності не було визначено частки у праві спільної сумісної власності за кожним окремо у вигляді часток, тобто житлова квартира належала визначеним особам на праві спільної сумісної власності. Запис про право власності АДРЕСА_2 не було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на 1/8 частку квартири. Вказує, що нею було успадковано частку , у тому числі частки у спадщині від якої відмовилась донька померлої ОСОБА_2 . ОСОБА_5 успадкувала частку у спадщині, з врахуванням частки у спадщині від якої відмовився чоловік померлої ОСОБА_9 . Таким чином, 1/8 частки квартири АДРЕСА_3 виділена в порядку оформлення права на спадщину за законом і не перебуває у спільній сумісній власності. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його частку успадкував його внук ОСОБА_14 . Таким чином, 1/8 частки квартири АДРЕСА_3 виділена в порядку оформлення права на спадщину за законом і не перебуває у спільній сумісній власності. ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та його 1/8 частку успадкувала його дружина ОСОБА_5 та зареєструвала своє право власності на частку. Між сторонами, як співвласниками виникають спори з приводу користування та утримання майна, а угоди про спосіб виділення їхніх часток із спільного сумісного володіння не досягнуто. Просить позовну заяву задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.06.2024 року відкрито провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 28.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач визнає позовні вимоги, але заперечує проти суми судового збору, яка підлягатиме стягненню, так як позивачем заявлено вимогу немайнового характеру.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явились.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 07.-8.1996 року №207906, квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (тепер ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 (тепер ОСОБА_11 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2019 року, яке посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л., ОСОБА_5 є спадкоємцем частки у квартирі АДРЕСА_3 , з врахуванням частки у спадщині від якої відмовився чоловік померлої ОСОБА_9 ; ОСОБА_4 є спадкоємцем частки у квартирі АДРЕСА_3 , з врахуванням частки у спадщині від якої відмовилась донька померлої ОСОБА_2 . Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 1/8 частки кватири АДРЕСА_3 . Свідоцтво про право на спадщину частку спадкового майна видано ОСОБА_4 . Свідоцтво про право на спадщину частку спадкового майна ще не видано. Право власності на 1/16 частку квартири підлягає державній реєстрації.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №175199177, ОСОБА_4 зареєструвала право власності на 1/16 частку квартири АДРЕСА_3 .

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 02.5.2024 року №377112565, ОСОБА_5 зареєструвала право власності на 1/16 частку квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пленум Верховного Суду України у п.5 Постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

За приписами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Позивачка у позовній заяві вказує, що має намір розпорядитись своєю часткою у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом досліджено обставини справи та установлено, що між сторонами склались відносини, за яких вони не можуть за спільною згодою у позасудовому порядку визначити частки кожного з співвласників у спільному сумісному майні, а саме квартири АДРЕСА_3 , тому визначення судом часток співвласників у праві спільної сумісної власності у спірній квартирі є ефективним засобом захисту права.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_4 про виділ часток з майна без виділення в натурі, що перебувають у спільній власності та припинення права власності в спільній сумісній власності є правомірними, оскільки позивач вправі вимагати визначити належну їй частку у праві спільної сумісної власності, з врахуванням також визнання позову відповідачем.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивачки суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно квитанції до платіжної інструкції від 15.05.2024 року позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 15 002 грн. 46 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачці ОСОБА_4 слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 7 501 (сім тисяч п`ятсот одна) грн. 23 коп.

З приводу тверджень представника відповідача про те, що позивачем заявлено вимогу немайнового характеру, а тому сума сплаченого судового збору є завищеною, суд не погоджується з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру)- це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (п.8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 у справі №907/9/17).

Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №570/4795/20 (провадження № 61-5858ск22) судом касаційної інстанції констатовано, що позовна вимога про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності є майновою, оскільки за своєю правовою природою пов`язана з володінням майном.

Таким чином, заявлена позивачем позовна вимога про визначення розміру її частки у праві спільної сумісної власності є вимогою майнового характеру, оскільки стосується володіння нерухомим майном.

У частині 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн.) (пункт 1.1 частини 2статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Таким чином, позивачем правильно сплачено суму судового збору, як за вимогу майнового характеру, з врахуванням ціни позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 7501,23 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках, з кожного по 1875,30 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про виділ часток з майна без виділення в натурі, що перебувають у спільній власності та припинення права власності в спільній сумісній власності задоволити.

Визначити, що частка ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 становить 1/8 частини.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_4 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 7 501 (сім тисяч п`ятсот одна) грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 по 1 875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять) гривень 30 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 березня 2025 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_6 .

Суддя Ванівський Ю.М.