Справа № 490/3227/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

за участі секретаря Горбань М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання у розмірі 33 685,51 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.04.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача Гриненка І.І. 01.11.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки нарахування позивачем боргу за надану послугу було зроблено в умовах фактичної відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем. Посилаючись на те, що з 2008 року відповідач відмовився від централізованого теплопостачання, про що складені відповідні акти та повідомлявся позивач. Таким чином, на думку відповідача матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати теплопостачання місць загального користування та допоміжних приміщень саме як фактично отриманих послуг.

Від сторін, надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

З витягу №6.15. з реєстру територіальної громади м. Миколаєва місце проживання відповідача зареєстровано за вказаною адресою.

Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради були видані рішення "Про початок опалювального періоду 2017-2020 рр. у житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва" №867 від 24.10.2017 та "Про початок опалювального періоду 2017-2018 p.p. y житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва". Відповідно до п. 2 резолютивної частини даних рішень, теплопостачальним підприємствам міста, до складу яких входить позивач, починаючи з 24.10.2017 року наказано здійснити пуск котелень для подачі тепла до споживачів м. Миколаєва всіх форм власності. Підключення систем теплопостачання було наказано проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.

Наказом №741 від 07.11.2018 року розпочато опалювальний 2018-2019 р.р. Наказом №652 від 30.10.2019 року розпочато опалювальний 2019-2020 р.р.

Позивач здійснював теплопостачання до будинку АДРЕСА_2 в період 2017-2020 років, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» позивач є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23).

З матеріалів справи слідує, що відповідач має заборгованість за теплопостачання за період з жовтня 2017 року до липня 2020 року у сумі 30 603 грн 33 коп.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що в його квартирі відсутнє теплопостачання, оскільки відсутня фізична та технічна можливість отримувати теплопостачання.

З матеріалі вправи слідує, що в 2011 році відповідач звертався до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» з прохання зняти його квартиру з балансу. Однак, йому було відмовлено, оскільки така можливість існує лише для цілих житлових будинків за наявності відмови усіх їх мешканців від теплопостачання. Доказів того, що будинок АДРЕСА_2 відключений від теплопостачання матеріали справи не містять.

Також у матеріалах справи відсутні належні докази відключення квартири відповідача від теплопостачання (акт відключення, тощо). Про відсутність таких документів зазначав і позивач.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. За такого, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі у сумі 33 685 грн 51 коп, з яких: 30 603 грн 33 коп заборгованість за опалення; 1 778 грн 50 коп сума, на яку підлягає збільшення боргу з урахуванням індексу інфляції; 1 303 грн 68 коп три відсотки річних. Також з відповідача слід стягнути судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги теплопостачання в розмірі 33 685 грн 51 коп, з яких: 30 603 грн 33 коп заборгованість за опалення; 1 778 грн 50 коп сума, на яку підлягає збільшення боргу з урахуванням індексу інфляції; 1 303 грн 68 коп три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 10 березня 2025 року.

Суддя Л.М. Шолох