Справа №345/1012/25
Провадження № 2/345/681/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Юрчака Л.Б.,

секретаря Пилипів Н.П.,

представника позивача - Тодарчук Т.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Тодарчук Тетяни Володимирівни до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на майно спадкове майно, суд -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору на праві особистої власності, головою якого був ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , у віці 86 років, батько ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, до складу якої, окрім іншого, ввійшла частка житлового будинку в АДРЕСА_1 . У січні 2014 року батьком позивачки було складено заповіт на її користь. Держаний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_2 по тій причині, що у свідоцтві не визначено частки співвласників у праві спільної власності на вищезазначений житловий будинок, а тому видати свідоцтво на право власності на спадкове майно не є можливим. Також у відмові про видачу свідоцтва зазначено, що на свідоцтві про право власності на вище зазначений будинок (домоволодіння) відсутній підпис голови виконавчого комітету Кропивницької сільської ради. У зв`язку з наведеними обставинами, ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті батька, а тому вимушена звернутися до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.03.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні представник позивачки адвокат Тодарчук Т.В. позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити, також просила судове засідання проводити без фіксації судового процесу.

У підготовче судове засідання відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі та прочуть його задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідачі по справі визнали вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , у віці 86 років, батько ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 8, 13).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, до складу якої, окрім іншого, ввійшла частка житлового будинку в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, котре видане 20 листопада 1990 року на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів № 17 від 14 лютого 1990 р., та зареєстроване в Івано-Франківському обласному БТІ в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером № 306 від 20.11.1990 р. Визначений у цьому документі жилий будинок (домоволодіння) належить на праві особистої власності, як колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_4 (а.с. 6).

У січні 2014 року батьком позивачки було складено заповіт на її користь, який посвідчений 31.01.2014 року Кавчак О.Ю., секретарем Сівко-Калуської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області по реєстру №11 (а.с. 7).

Позивачка замовила інвентаризацію майна, яка проведена ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» та підтверджується довідкою № 00224 від 28.06.2024р. про технічні показники об`єкта нерухомого майна, наявність (відсутність) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, перепланування (для подання державному нотаріусу з метою оформлення спадкових справ на житловий будинок з надвірними будівлями), який знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , загальна площа 106,6 кв.м., житлова площа 66,8 кв.м. - літера А; стайня 21,4 кв.м. - літера Б; стодола 11,6 кв.м. - літера В,убиральня 1,4 кв.м. - літера Г; сарай 10,0 кв.м. - літера Д; навіс 5,4 кв.м. - літера Е; огорожа 30,4 м/пг - № 1; огорожа 1/226,9 м/пг - № 2; ворота 8,5 м/пг - № 3; огорожа 14,2 м/пг - № 4; криниця 5 м/пг; - № 5 (а.с. 17).

Крім того, Івано-Франківським ОБТІ 28.06.2024р. виготовлено технічний паспорт на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями (а.с. 14-16), а також позивачка замовила незалежну оцінку вище вказаного майна у ТОВ «Імперія-2022».СОД №106/2023 від 22.02.2023 року. Згідно звіту від 26 листопада 2024 року про оцінку майна, який підготував оцінювач ОСОБА_6 , ринкова вартість майна становить 120 000,00 грн. без ПДВ (сто двадцять тисяч гривень 00 коп.) (а.с. 18-19).

21 листопада 2024 року державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М. виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що згідно документів, які знаходяться в спадковій справі було встановлено, що свідоцтво про право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, котре видане 20 листопада 1990 року, №80 в АДРЕСА_1 20 листопада 1990 року, на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів № 17 від 14 лютого 1990 р., та зареєстроване в Івано-Франківському обласному БТІ в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером № 306 20.11.1990 р. та визначений у цьому документі будинок (домоволодіння), дійсно належить членам колгоспного двору на праві особистої власності, головою якого був ОСОБА_4 та у свідоцтві не визначено частки співвласників у праві спільної власності на вищезазначений житловий будинок, а тому видати свідоцтво на право власності на спадкове майно не є можливим. Також у відмові про видачу свідоцтва зазначено, що на свідоцтві про право власності на вище зазначений будинок (домоволодіння) відсутній підпис голови виконавчого комітету Кропивницької сільської ради.

Також встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 до дня смерті проживав та був зареєстрований у буд. АДРЕСА_2 . В довідці Сівко-Калуської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 05.12.2014 року за №1093 вказано, що у будинку на день смерті спадкодавця проживали і були зареєстрован: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 онук, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 онук (а.с. 11-12).

Членами колгоспного двору станом на 1986-1990 рр., згідно Виписки № 54 від 16.12.2024 р. з погосподарської книги № 5 Сівко-Калуської сільської ради села Сівка-Калуська, яка зберігається в Сівка-Калуському старостинському окрузі Калуської міської ради Івано-Франківської області, за 1986-1990 роки, ст. 89-90, номер об`єкта погосподарського обліку 1312, за підписом старости Сівка-Калуського старостинського округу Василем Тимчишиним, були та проживали :

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 25).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно.

У відповідності до ст. 121 того ж Кодексу володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років.

Згідно ч. 2 ст. 123 зазначеного вище Кодексу, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статтей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За статтею 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Одним із способів набуття права власності є спадкування.

Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Стаття 386 ЦК України говорить про те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У ст. 392 ЦК України зазначено, що, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Через наявність відмови приватного нотаріуса, позивачка не може скористатися своїм правом на оформлення в установленому порядку спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яким є майно колишнього колгоспного двору - житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Отже, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову приватного нотаріуса у видачі позивачці, як спадкоємцю за законом, свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, на час усуспільнення, в колгоспному дворі за адресою АДРЕСА_1 , проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - голова колгоспного двору; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - зять; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 онук та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 онук.

Таким чином, оскільки до членів колгоспному двору по АДРЕСА_1 належало шестеро осіб, то житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 після ліквідації колгоспних дворів став належати ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/6 частині кожному, хоча юридично своїх прав не оформляли.

ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 37 років помирає ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 08.01.2003 р. (а.с. 9).

Шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено 05 грудня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с. 13), та з часу укладення шлюбу проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, до складу якої, окрім іншого, ввійшла 1/6 частки житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

Заповіту на частку у вищезгаданому майні складено не було, а отже у даному випадку його частка за законом перейшла дружині ОСОБА_11 , оскільки вона, як спадкоємиця першої черги успадкували належну ОСОБА_9 частку домоволодіння, так як проживала з ним на день відкриття спадщини і фактично вступила в управління спадковим майном, у результаті чого розмір частки ОСОБА_1 у спільному майні склав 2/6 частки, хоча юридично своїх прав вона не оформляла.

Виходячи з вище викладеного спадкодавець склавши заповіт на користь доньки ОСОБА_1 , розпорядився своєю часткою у розмірі 1/6 частки у спільному майні якою володів на день смерті, а позивачка є власником частки у спільному майні в розмірі 2/6 частки на день смерті заповідача, то частка спадкоємиці становить 3/6 частки у спільному майні.

ІНФОРМАЦІЯ_9 помирає мати ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 19.10.2021 року, котра на день смерті володіла 1/6 частки у спільному майні (а.с. 10).

Заповіту на частку у вищезгаданому майні складено не було, а отже у даному випадку її частка за законом перейшла доньці, оскільки інші спадкоємці першої черги відсутні, ОСОБА_11 , яка є спадкоємицею першої черги, та яка проживала з нею на день відкриття спадщини і фактично вступила в управління спадковим майном, у результаті чого розмір частки ОСОБА_1 у спільному майні складає на сьогоднішній день 4/6 частки (2/3) у спільному майні.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи той факт, що відповідачами позов визнано повністю, а матеріалами справи доведено право позивача на 2/3 частину зазначеного домоволодіння, то суд приходить до висновку, що є усі підстави щодо визнання права власності на 2/3 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 за позивачем.

На підставі ст.ст.355, 328, 372, 1216, 1223 ЦК Украни, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Тодарчук Тетяни Володимирівни до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на майно спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності в розмірі 2/3 частки на житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальна площа 106,6 кв.м., житлова площа 66,8 кв.м. - літера А; стайня 21,4 кв.м. - літера Б; стодола 11,6 кв.м. - літера В, убиральня 1,4 кв.м. - літера Г; сарай 10,0 кв.м. - літера Д; навіс 5,4 кв.м. - літера Е; огорожа 30,4 м/пг - № 1; огорожа 1/226,9 м/пг - № 2; ворота 8,5 м/пг - № 3; огорожа 14,2 м/пг - № 4; криниця 5 м/пг; - № 5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: