Провадження № 2/344/696/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 900,41 грн., стягнення судових витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ Акцент Банк про відшкодування збитків в розмірі 75 800, 82 грн. за введення в оману і змушування позивача сплатити неіснуючу заборгованість

В С Т А Н О В И В:

Представник Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 900,41 грн., стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.01.2020 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банкіського рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті складає між ними та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві що свідчить його підпис у паспорті споживчого кредиту за програмою Кредитна карта.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та Угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 21.07.2024 року складає 37 900,41 грн., яка складається з наступного: 22 390,96 грн. заборгованість за кредитом; 15 509,45 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

26.09.2024 року відповідачка звернулася із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про відшкодування збитків в розмірі 75 800, 82 грн. за введення в оману і змушування позивача сплатити неіснуючу заборгованість. В обгрунтування зустрічного позову зазначає що позивач нав`язав їй обов`язки по кредиту на банківський рахунок позивача кредитним договором від 14.01.2020 року, і фактично втягнув позивача у цивільно-правові відносини. Також, зазначає що у неї перед відповідачем обов`язку немає, так як відсутній укладений та підписаний належним чином з двох сторін у двох примірниках кредитний договір №Б/Н від 14.01.2020 року, а відповідач фактично шляхом обману та примусу нав`язав позивачу цивільно-правові відносини за нібито кредит, який відповідач не мав права надавати і фактично не надавав.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04.12.2024 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 900,41 грн., стягнення судових витрат - вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ Акцент Банк про відшкодування збитків в розмірі 75 800, 82 грн. за введення в оману і змушування позивача сплатити неіснуючу заборгованість прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 900,41 грн., стягнення судових витрат. Об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/14114/24 провадження № 2/344/3450/24 за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 900,41 грн., стягнення судових витрат, та цивільну справу № 344/14114/24 провадження № 2/344/4180/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ Акцент Банк про відшкодування збитків в розмірі 75 800, 82 грн. за введення в оману і змушування позивача сплатити неіснуючу заборгованість(а.с. 164).

12.12.2024 року представник позивача за первісним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву в якій зазначив що боржник заперечує проти підписання ним Анкети-Заяви, однак це перевірити можливо лише за допомогою судової почеркознавчої експертизи, а окремого клопотання про її проведення до суду не надходило. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову(а.с. 175).

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов підтримав. Крім того, 25.02.2025 року заявила клопотання про повернення на стадію підготовчого судового засідання та призначення експертизи на дійсніть кредитного договору N?Б/Н від 14.01.2020 року, а також на встановлення фактів внесення змін до змісту документа шляхом дописки, травлення, змивання, тощо, а також відновлення його первісного змісту.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 14.01.2020 р. звернулася до АТ «А-Банк», у зв`язку з чим нею була підписана анкета-заява №б/н від 14.01.2020 р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомилась та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які погодилась отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua(а.с.9).

Згідно з довідками за лімітами та за картами, ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та видано картку із строком дії до березня місяця 2028, встановлено кредитний ліміт у розмірі 21 200 грн, який в подальному збільшувався до 22 400 грн (а.с. 24-25).

На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", розміщений на сайті банку.

Як вбачається з виписки по карті ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами (а.с.11-23).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.01.2020 р., станом на 21.07.2024 року відповідач має заборгованість в сумі 37 900,41 грн., яка складається з наступного: 22 390,96 грн. заборгованість за кредитом; 15 509,45 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.5-8).

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний позичальником ОСОБА_1 (а.с.10).

У вказаному паспорті споживчого кредиту зазначено: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема: сума/ліміт кредиту по картці «Універсальна» до 50 000 грн, по картці «Універсальна Голд» - до 100 000 грн; картка Зелена - до 200 000 грн., строк кредитування 240 міс; мета отримання кредитуна споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку; пільгова процентна ставка 0,01 % на місяць; базова процентна ставка по картці «Універсальна» 3,9 % в місяць (46,8 % річних), по картці «Універсальна Голд» - 3,7 % в місяць (44,4% річних); по картці Зелена - 3,7 % в місяць (44,4% річних); тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом: по картці «Універсальна» - 85 459,96 грн (кредитний ліміт 25 000 грн), по картці «Універсальна Голд» - 95 561,72 грн (кредитний ліміт 25 000 грн); по картці Зелена - 68 630,87 грн. (кредитний ліміт 25 000 грн); реальна річна процентна ставка, відсотків річних по картці «Універсальна» 58,23 % річних, по картці «Універсальна Голд» - 56,44% річних; по картці Зелена - 54,62 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - по картці «Універсальна» 7,8 % в місяць, по картці «Універсальна Голд» - 7,4 %, по картці Зелена - 7,4 %. Згідно з розділом 7 Паспорта «Інші важливі правові аспекти» ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, підписавши вказану анкету-заяву, та паспорт споживчого кредиту які є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3,627 ЦК України добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Крім того, з виписки руху коштів за рахунком вбачається,що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки.

Таким чином, надані банком у справі докази, підтверджують обставини видачі кредиту та заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким розрахунком відповідача.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина перша статті 207 ЦК України).

У даному випадку правовідносини між сторонами стосувались би укладання та виконання договору кредиту в електронному вигляді в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача.

Особливості укладання договору споживчого кредиту в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Як слідує з частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" у цьому Законі нижченаведені терміни зазначені в пунктах 6, 7 і 12 вживаються в такому значенні:

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

- електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем;

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

За статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини четвертої статті 14 Закону України "Про електронну комерцію" ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Отож, згідно аналізу положень статей 1046, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" істотними умовами договору фінансового кредиту є розмір кредиту, строк та порядок його повернення, розмір процентів за користування ним, відповідальність сторін за невиконання зобов`язань, передбачених договором.

Крім того, з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему відповідача, необхідною умовою для його укладання є також підтвердження ідентифікації особи, яка прийняла пропозицію та укладала договір.

Так, частина четверта статті 8 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що фізична особа (споживач) послуг у сфері електронної комерції повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

З аналізу положень пункту 6, 12 частини першої статті 3, статтей 11, 12, частини четвертої статті 14 Закону України "Про електронну комерцію", та роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що містяться за електронною адресою https://www.nfp.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html, слід дійти висновку, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства.

Слід зазначити, що саме позивач за зустрічним позовом ініціював укладення такого договору, оформивши заявку задля отримання кредитних коштів.

Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до статті 230 ЦК України, у взаємозв`язку зі статтею 12 ЦПК України, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Нормою статті 230 ЦК України встановлено правові наслідки оспорюваного правочину, вчиненого під впливом обману.

Так, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (частина перша статті 230 ЦК України).

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", що не суперечить практиці Верховного Суду, судам було роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Отже, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норми статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, якщо: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Частиною шостої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (частина перша статті 19 Закону).

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Отже, нечесність підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності в діях відповідача, наявність умислу та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, як й сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Суд враховує, що, при укладанні кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору: мети, суми та строків кредиту, умов та порядку його видачі та погашення, видів забезпечення зобов`язань позичальника, процентних ставок, порядку оплати за кредит, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання договору. Спірний договір було укладено у письмовій формі, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

При цьому, при укладанні кредитного договору позичальник ОСОБА_1 була обізнана про вищезазначені договірні умови і свідомо погодилася з ними, про що свідчить підпис на договорі без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов.

Кредитний договір укладено на принципах добросовісної конкуренції, адже позивач самостійно та добровільно обрав АТ "Акцент-Банк" для укладення з ним кредитного договору.

Позивач як під час укладення кредитного договору, так і протягом усього часу його виконання жодних заперечень щодо його умов не заявляла, будь-яких претензій щодо непроведення з нею переддоговірної роботи не мала, незгоду з окремими пунктами кредитного договору не висловлювала, не здійснювала дій щодо відмови від договору і, відповідно, не вважала введеною себе в оману банком.

Згідно з частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, жодного доказу на підтвердження того, що на момент укладення кредитного договору позивач був не згоден із його умовами, вважав їх відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими або такими, що не відповідають закону, суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору позивач була ознайомлена із умовами договору, про що свідчить її підпис у кредитному договорі. Неналежність позивачу підпису на цьому документі під час судового розгляду не була доведена.

Суд звертає увагу, що якщо позивач була не згідна із кредитним договором, вважала його умови несправедливими, такими, що не відповідають її інтересам, то могла би не підписувати і не укладати договір, але матеріали справи свідчать, що волевиявлення позивача було направлене саме на укладення договору та отримання кредиту на визначених у ньому умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, суд вважає за необхідне первісні позовні вимоги задоволити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за наданим кредитом у розмірі 37 900,41 грн., яка складається з наступного: 22 390,96 грн. заборгованість за кредитом; 15 509,45 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно, в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити за недоведеністю та необгрунтованістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача за первісним позовом також підлягає судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 900,41 грн., стягнення судових витрат - задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 в користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (49074, м.Дніпро, вул.Батумська, буд.11, , МФО 307770, р/р НОМЕР_3 ) - заборгованість за кредитним договором Б/Н від 14.01.2020 року в розмірі 37 900 ( тридцять сім тисяч дев`ятсот) гривень 41 коп., з яких 22 390,96 грн. - заборгованість за кредитом, 15 509,45 грн. заборгованость по відсоткам.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 в користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (49074, м.Дніпро, вул.Батумська, буд.11, , МФО 307770, р/р НОМЕР_3 ) - 3028,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 10.03.2025 року.

Суддя Пастернак І.А.