Справа № 204/6174/24
Провадження № 2/204/253/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кислиці Є.Ю.,

за участю представника позивача адвоката Червоної Т.М.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Восковець Оксана Олександрівна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просила визначити додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позову позивач вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий №:07:096:0002. Позивачка є єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, за законом єдиним спадкоємцем є брат ОСОБА_3 . Постановою Приватного нотаріуса Восковець О.О. від 07.06.2024 року №43/02-31 позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Підставою відмови є те, що Позивачем пропущено строк на прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк Позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини оскільки їй не було відомо про наявність Заповіту залишеного померлою ОСОБА_2 від 22.10.2013 року зареєстрованого за реєстровим №5-1849, за яким вона лишила все своє майно Позивачці. Крім того, після смерті матері Позивачка була у розпачі, та не цікавилася наявністю чи відсутністю заповіту у останньої, а 06.03.2022 року, у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, Позивачка була вимушена покинути територію України, та поїхати до Ізраїлю де проживає донька Позивачки, де наразі проживає і позивач. В травні 2024 року Позивачці від брата ОСОБА_3 стало відомо, що в домі матері - померлої ОСОБА_2 був знайдений заповіт від 22.10.2013 року за яким мати заповіла Позивачці все своє майно. Після, Позивачка направила нотаріусу свою заяву на прийняття спадщини за заповітом, та у зв`язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини, вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у позові.

Представник відповідача - Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що причини, на які посилається позивач не є поважними; сам по собі факт проживання позивача за межами України не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки позивач мала звернутись до консульської установи або до дипломатичного представництва України із відповідною заявою (а.с.62-67).

Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2025 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Восковець Оксана Олександрівна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини закрито у частині пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю останнього.

Третя особа приватний нотаріус у судове засідання не з`явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02 грудня 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років (а.с.28).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).

Зі свідоцтва про реєстрацію шлюбу вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклали шлюб 31.07.1993 року, актовий запис 836, прізвища після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 » (а.с.18 зворот).

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значилась зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено копією паспорта останньої (а.с.23-24).

Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав, ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27 зворот).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий №:07:096:0002 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26 зворот).

Згідно копії заповіту від 22.10.2013 ОСОБА_2 заповіла усе належне їй майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11). На день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за цією адресою на день її смерті був зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що вбачається з довідки від 04 червня 2024 №4620, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР (а.с.124).

05 червня 2024 року до нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З постанови приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець О.О. від 07.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та на земельну ділянку у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.16).

Судом встановлено, що спадкодавець - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем померлої, та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у передбачений Законом строк не звернулась.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача (стаття 1233 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що пропустила встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини та несвоєчасно звернулась до нотаріуса у зв`язку з наступним.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що після смерті матері вона була у розпачі, та не цікавилася наявністю чи відсутністю заповіту.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є донькою спадкодавця ОСОБА_2 , у зв`язку із чим повинна була усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем.

При таких обставинах, оскільки ОСОБА_1 у визначений законом строк не вчинила активних дій, спрямованих на прийняття спадщини, виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 04 лютого 2025 року у справі №598/680/23 провадження №61-14402св24.

Що стосується інших посилань позивача про неможливість звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через те, що 06.03.2022 року, у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, позивачка була вимушена покинути територію України, та поїхати до Ізраїлю де проживає її донька, та де наразі і проживає позивач, суд зазначає.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.

Судом встановлено, що позивач перебувала на території України як станом на день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і станом на 06.03.2022 року, тобто протягом двох місяців після смерті матері, та після 06.03.2022 року виїхала з території України (а.с.5-9).

Однак, покинувши територію України, позивач також не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини.

Суд зауважує, що саме по собі проживання спадкоємців за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.

Згідно з підпунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Виходячи зі сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 11 лютого 2019 року

в справі № 460/2967/15-ц, провадження № 61-29447 св 18, від 15 лютого 2021 року в справі № 569/12599/18, провадження № 61-7798 св 19, від 21 жовтня 2021 року в справі № 332/3796/19, провадження № 61-10896 св 21, від 08 червня 2022 року в справі № 571/731/21, провадження № 61-3430 св 22, від 27 червня 2022 року в справі № 202/1188/19, провадження № 61-11828 св 21, від 14 листопада 2022 року в справі № 148/1923/20, провадження№ 61-3145 св 22.

Ураховуючи викладене, суд зауважує, що позивач знаходилась на території України з 30 листопада 2021 року по 06 березня 2022 року, тому ніщо не заважало їй звернутися до нотаріальної контори на території України із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері в установлені законом строки. При цьому, ОСОБА_1 як в шестимісячний період, установлений для прийняття спадщини, так і подальшому, перебуваючи вже на межами України після 06 березня 2022 року, не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини.

Що стосується посилань позивача про те, що лише в травні 2024 року ОСОБА_1 від брата ОСОБА_3 дізналась, що в домі матері був знайдений заповіт від 22.10.2013 року за яким мати заповіла позивачці все своє майно, а тому, позивач невідкладно направила нотаріусу свою заяву на прийняття спадщини, суд зазначає.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини з цих підстав, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 521/20201/21.

Суд зазначає, що спадкоємець за заповітом здійснює право на спадкування в порядку, що визначений статтями 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зазначила, що «факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 також зазначала, що строк для подання заяви про прийняття нею спадщини пропущений з поважних та об`єктивних причин, оскільки про існування заповіту, складеного на її ім`я, позивач дізналась лише після закінчення строку для прийняття спадщини.

Проте, суд, даючи належну оцінку обставинам, на які посилається позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, дійшов висновку про відсутність у неї об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

З огляду на обставини справи, враховуючи факт усвідомлення позивачем її права на спадкування поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на її ім`я, за умови невжиття нею жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, суд вважає, що позивач не довела належними та допустимим доказами існування в неї об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, позивач не надала беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, суд вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,259,263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Восковець Оксана Олександрівна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного судового рішення 17.03.2025 року.

Суддя Н.В. Токар