Справа № 362/1678/25
Провадження 2-з/362/4/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2025 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шмагун М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Обухівського району Київської області заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Юхименка Юрія Юрійовича про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус КМНО Звєрькова Наталія Володимирівна про визнання договору іпотеки від 03.02.2025 р. недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

10.03.2025 р. представник ОСОБА_1 адвокат Юхименко Ю.Ю. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.01.2025 зареєстрованого в реєстрі за №73 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Іриною Олександрівною. Номер запису про право власності: 5815161. Накласти арешт земельну ділянку, площею 0,1326 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.01.2025, зареєстрованого в реєстрі за №137 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипорук Аллою Михайлівною. Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) вчинення дій, пов`язаних з позасудовим врегулюванням у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», а також вчинення дії щодо набуття права власності та відчуження в порядку, передбаченому ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», щодо наступного майна: земельної ділянки, площею 0,1326 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; квартири за адресою, АДРЕСА_1 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 15 вересня 1979 р. між ОСОБА_6 (далі - Позивач) та ОСОБА_7 укладено шлюб (далі - Відповідач 3), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , видане Центральним Палацом одруження 15 вересня 1979 р., актовий запис №4164 від 15 вересня 1979 р. Під час шлюбу, як подружжям, за спільні кошти. Позивачем та Відповідачем 3 було придбано: земельну ділянку, площею 0,1326 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка площею 0,1326 га. з кадастровим номером :01:006:0010 зареєстрована за Відповідачем 3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.05.2014 державним реєстратором Степанець І.В., реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована за Відповідачем 3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2016 державним реєстратором Тернюк Є.В., приватним натаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Відповідачем 3, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, від 03.09.2009, що зареєстрований в реєстрі за №3018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силко І.В.

Маючи намір розірвати шлюб, та здійснити поділ майна подружжя, 30.12.2024 Позивачем підготовлено нотаріально завірено заяву, якою повідомлено Відповідача 3 про те, що в подальшому Заявник не надає згоди на укладення/ підписання ним будь-яких правочинів. Цією заявою також повідомлено Відповідача 1 про те, що воля Позивача змінилась і раніше оформлені заяви про надання згоди на укладення та підписання будь-яких правочинів не можуть бути застосовані. Заява, 30.12.2024, засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курасовою Оленою Василівною та зареєстрований в реєстрі за №711, №712.

Втім, 27.01.2025 р. Позивачу стало відомо, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 відчужена ОСОБА_5 (далі - Відповідач 1), від імені якого діяла ОСОБА_8 на підставі довіреності від 22.01.2025 р., посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В. та зареєстрованою в реєстрі за №175.

Відчуження здійснено на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.01.2025 р., укладеного між Відповідачем 3 та Відповідачем 1, та зареєстрованим в реєстрі за №73 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Іриною Олександрівною. Номер запису про право власності: 58151611.

До того ж, 28.01.2025 р. Позивачу стало відомо, що земельна ділянка та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 також відчужені Відповідачу 1. від імені якого діяла ОСОБА_8 на підставі довіреності від 22.01.2025 р., посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В. та зареєстрованою в реєстрі за №175.

Відчуження здійснено на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.01.2025 р., укладеного між Відповідачем 3 та Відповідачем 1, та зареєстрованого в реєстрі за №137 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипорук Аллою Михайлівною.

Важливим є той факт, що вказане майно відчужене рідному братові Відповідача 3 - Відповідачу 1, якому достовірно відомо, що придбане майно належало на праві спільної сумісної власності Позивачу та Відповідачу 3 та було набуте ними за час шлюбу.

31.01.2025 р. ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/3982/25 накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.01.2025, що зареєстрований в реєстрі за №73 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Іриною Олександрівною. Номер запису про право власності: 58151611.

Втім, незважаючи на вказані обставини - 03.02.2025 р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено оспорюваний Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Наталією Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за №113 (далі - Договір).

У випадку продовження строків виконання зобов`язання за Договором позики, дія іпотеки, передбаченої цим Договором, зберігається до повного виконання зобов`язання за Договором позики.

Згідно п. 1.2 Договору, Відповідач 1 з метою забезпечення виконання основного зобов`язання передає, а Відповідач 2 приймає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме:

земельну ділянку, площею 0,1326 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Предмет іпотеки).

Слід додатково вказати, що на праві спільної сумісної власності Відповідачу 3 та Позивачу також належать квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира за адресою: АДРЕСА_5 .

31.01.2025 р. вказане майно передано Відповідачем 3 в іпотеку згідно Договору іпотеки що укладений між Відповідачем 3 та Відповідачем 2 - ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Наталією Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за №100.

Земельна ділянка, площею 0.1326 га кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010. та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та квартира за адресою: АДРЕСА_1 належать Позивачу та Відповідачу 3 на праві спільної сумісної власності. Втім неправомірно, без згоди на те Позивача відчужено Відповідачем 3 - Відповідачу 1 та в подальшому передано в іпотеку Відповідачем 1 - Відповідачу 2.

Так, згідно п. 3.1.1 Договору іпотеки від 03.02.2025 р., Відповідач 2 має право у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем 1 зобов`язань за Договором позики, що обумовлює основне зобов`язання, задовільнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

За умовами п. 3.1.2 У разі порушення Відповідачем 1 обов`язків, встановлених цим Договором, Відповідач 2 має право дострокового виконання зобов`язання за Договором позики, що обумовлює Основне зобов`язання, а у разі невиконання Відповідачем 1 цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.1 Договору іпотеки, сторони погодили можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Відповідача 2, ще міститься в цьому договорі. За своїми правовими наслідками застереження про задоволення вимог Відповідача 2 прирівнюється до Договору про задоволення вимог Відповідача 2. Відповідач 2 сам визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки:

передачу Відповідачу 2 права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»;

право Відповідача 2 від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законом України «Про іпотеку».

Виходячи з вище наведено, існують обґрунтовані припущення, що за час існування та розгляду спору, щодо визнання недійсним Договору іпотеки від 03.02.2025 р. оспорювань майно буде переоформлене на Відповідача 2 або відчужене ним третій особі.

Оскільки з умовами п. 3.1.2 Відповідач 2 може в будь-який час витребувати у Відповідача 1 дострокового виконання зобов`язання, а у разі його не виконання матиме безперешкодну можливість щодо заволодіння цим майном.

Тобто, в будь-який час Відповідач 2 може звернути стягнення на предмет іпотеки.

Втім, таке заволодіння буде незаконним, оскільки сам Договір іпотеки від 03.02.2025 вчинений з порушенням чинного законодавства України, містить ознаки фіктивності, та не відповідає актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню його недійсним.

У разі відчуження спірного майна третім особам, або переоформлення даного майна на Відповідача 2, застосування наслідків недійсності правочину буде фактично неможливим.

Тобто, що передане в іпотеки майно згідно оспорюваного договору, належить на праві спільної сумісної власності Позивачу та Відповідачу 3. оскільки придбане за спільні кошти за час перебування у шлюбі.

Таким чином, враховуючи підстави й предмету позову, вважаємо, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав та інтересів Позивача, за захистом яких вона звертатиметься до суду, а тому заяву про забезпечення позову слід задовольнити та накласти арешт на оспорюване майно.

Відсутність арешту на спірному майні та заборони вчинення реєстраційних дій щодо нього, станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції з одного боку, та неможливість у випадку задоволення позовних вимог реалізувати рішення суду у зв`язку з потенційним переоформленням спірного майна на Відповідача 2, або відчуження його третій особі - з іншого, дає, на думку Позивача, всі підстави для задоволення клопотання про забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову пред`явлену до подання позову, дослідивши матеріали заяви, прийшов до наступного висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від позивача (заявника) вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 р. у справі №381/4019/18.

Судом встановлено, що 03.02.2025 р., між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Наталією Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за №113.

Згідно п. 1.2 Договору, ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання основного зобов`язання передає, а ОСОБА_3 приймає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,1326 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відтак, арешти на іпотечне майно порушують пріоритетне право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Наявність арештів іпотечного майна перешкоджає іпотекодержателю реалізувати свої правомочності у порядку, визначеному ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 , як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право ОСОБА_3 на першочергове право задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31.01.2025 р. у справі №761/3982/25 накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

З наведених вище мотивів суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150-151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Юхименка Юрія Юрійовича про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус КМНО Звєрькова Наталія Володимирівна про визнання договору іпотеки від 03.02.2025 р. недійсним, - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.М.Кравченко