Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Савінської А.О., за відсутності сторін, без фіксування судового провадження за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі позивач, АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (далі- відповідачі) в якому просив, з урахуванням зменшених 13.02.2025 позовних вимог, стягнути з ОСОБА_1 суму індексу інфляції у розмірі 466,35 гривень, 3% річних у розмірі 128,90 гривень; з ОСОБА_2 суму індексу інфляції у розмірі 5352,88 гривень, 3% річних у розмірі 1904,48 гривень, пеню у розмірі 299,85 гривень.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням поданої до суду заяви про зменшення позовних вимог, зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що відповідач ОСОБА_1 до 16.06.2017 року був власником вказаної квартири, ОСОБА_2 з 17.06.2017 року є власником зазначеної квартири. Відповідач ОСОБА_1 не здійснював у повному обсязі оплату за отриману теплову енергію (централізоване опалення), у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01.10.2016 по 31.07.2024 року. 12 лютого 2025 року відповідачем ОСОБА_2 укладено договір реструктуризації заборгованості, внесено 10% від суми основного боргу, а також сплачено витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 гривень. Оскільки відповідачем не здійснювалася оплата за отримані послуги з централізованого опалення, позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 25 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 21 листопада 2024 року.

Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відкладено на 05 грудня 2024 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , продовжено відповідачу ОСОБА_2 строк для подання відзиву на позов до 01 грудня 2024 року.

Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відкладено на 23 грудня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідачів.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року розгляд справи відкладено на 21 січня 2025 року, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року розгляд справи відкладено на 24 лютого 2025 року, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року розгляд справи відкладено на 13 березня 2025 року, у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 13 березня 2025 року прийнято відмову представника позивача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» від позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,та закрито провадження у справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явися, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 до 17 червня 2017 року був власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.09.2024 за №393873537 (а.с.8).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», та на вказану квартиру відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) (а.с. 7).

Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.10.2016 по 16.06.2017, заборгованість за послуги з централізованого опалення по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 16.06.2017 року складала 745,03 гривень, за період з 17.06.2017 по 31.07.2024 заборгованість складала 31462,32 грн (а.с.9,11)

12 лютого 2025 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір реструктуризації заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання № 4845.

Однак, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Оскільки неправомірними діями позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягає сума індексу інфляції за період з грудня 2016 року по вересень 2024 року у розмірі 466,35 гривень, 3% річних з грудня 2016 року по 01 лютого 2022 року у розмірі 128,90 гривень.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму індексу інфляції в розмірі 466,35 гривень, 3% річних у розмірі 128,90 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4,12, 81, 223, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 525, 625 ЦК України, ЗУ «Про теплопостачання», ст. 16, 20, 21, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму індексу інфляції в розмірі 466,35 гривень, 3% річних у розмірі 128,90 гривень, всього 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 25 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , місцезнаходження юридичної особи: 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено та підписано 13 березня 2025 року.

Суддя: О. В. Колочко