Справа № 570/360/25
Номер провадження 2/570/722/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 . В ході оформлення спадщини позивачу від приватного нотаріуса Дацюк С.Г. стало відомо, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено обтяження, а саме арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9606183, зареєстровано 11.03.2010 року на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 15.02.2010 року б/н, виданої відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції на все майно (невизначене майно), що належить власнику ОСОБА_2 . У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки на все нерухоме майно було накладено арешт. Зважаючи на обставини, що склалися позивач звернувся до суду для захисту своїх прав. Просить суд ухвалити рішення про усунунення перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування арешту/заборони відчуження нерухомого майна, а саме на житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 . Скасувати арешт нерухомого майна, накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 15.02.2010 року б/н, виданої відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції на все майно (невизначене майно), що належить власнику ОСОБА_2 . Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказане обтяження; судові витрати покласти на відповідача.

17.02.2025 року представник Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначають, що відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) у відділі на виконанні перебували виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_2 . Відповідно до інформації з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна, який накладений на все нерухоме майно ОСОБА_2 , згідно постанови про арешт майна та оголошення його відчуження, б.н. 15.02.2010 року, відділ державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції. Однак, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не зазначено номер постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, а виконавчі провадження, завершені включно по 2022 рік, уже знищені, відсутня можливість встановити за яким виконавчим документом та в якому виконавчому провадженні цей арешт було накладено. Просить прийняти відзив на позовну заяву та врахувати доводи, наведені в ньому.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі. Позов підтримує та просить його задоволити. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Просить не стягувати судові витрати з відповідача.

Представник відповідача Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без її участі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати особисті пояснення учасників з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Фактичні обставини справи.

При розгляді справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 .

Після смерті батька позивач почав оформляти спадщину на спадкове майно, в тому числі й на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

В ході оформлення спадщини позивачу від приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. стало відомо, шо відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено обтяження, а саме арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9606183, зареєстровано 11.03.2010 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 15.02.2010 року б/н, виданої відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції на все майно (невизначене майно), що належить власнику ОСОБА_2 .

Як встановлено з автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) у відділі на виконанні перебували виконавці провадження відносно боржника ОСОБА_2 , а саме:

- ВП № 17001467 з примусового виконання постанови № 046969 від 30.09.2009 р. ВДАІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в сумі 520 грн. 00 коп., яке завершене 25.02.2010 р. на підставі п. 9 ч.1 ст. 39Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне повне виконання рішення);

- ВП № 46202226 з примусового виконання виконавчого листа № 570/2410/13-ц від 25.03.2014 року Рівненського районного суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 496 грн. 20 коп., яке завершене 14.07.2023 р. на підставі п. 9 ч.1 ст. 39Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне повне виконання рішення).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна, який накладений на все нерухоме майно ОСОБА_2 , згідно постанови про арешт майна та оголошення його відчуження, б.н., 15.02.2010, відділ державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції.

Оскільки, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не зазначено номер постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, а виконавчі провадження завершені включно по 2022 рік уже знищені, відсутня можливість встановити за яким виконавчим документом та в якому виконавчому проваджені цей арешт було накладено.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 за №699/30567 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», згідно пункту 2 Глави XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями встановлено, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Таким чином, відповідно до Актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення, матеріали виконавчих проваджень № № 17001467, 46202226 знищені відповідно до пункту 6 Глави XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, шляхом подрібнення паперознищувачами та пресування і тюкування.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок зняття арешту з майна (коштів) боржника, відповідно до якого підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Норми закону, які підлягають до урахування та застосування при постановленні рішення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За нормами ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Успадковуючи певну спадщину спадкоємець набуває право власності в порядку спадкування.

Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відтак, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 319 ЦК України зазначає, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В ч. 1 ст. 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У ч.1 ст.1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із положеннями ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у п.1 ч.2 ст.27 зазначено, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття арешту з майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого на цей час) арешт може бути знятий за рішенням суду.

Висновки суду.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У ч. 1, 2 та 5ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Слід зазначити, що наявність записів про арешт нерухомого майна позбавляє позивача права набувати, володіти та повноцінно користуватися, як власнику, майном.

Окрім того, відповідачем не зазначено будь яких правових підстав для продовження існування арешту нерухомого майна та існування відповідних записів про обтяження (арешти) у державних реєстрах.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Відтак, не скасований арешт щодо майна ОСОБА_2 при відсутності виконавчих проваджень та будь яких майнових претензій до нього, є порушенням закріпленого Конституцією України (стаття 41) права кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу.

Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

ОСОБА_2 не значиться в реєстрі боржників. Зважаючи про відсутність будь-яких відкритих виконавчих проваджень в даному контексті втручання у мирне володіння та користування майном спадкодавця ОСОБА_2 , а в подальшому його спадкоємця позивача, є невиправданим та є таким, що підлягає захисту.

Щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав є: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Тому в частині позовних вимог про виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу слід відмовити, оскільки законодавство не передбачає вилучення запису про вчинене обтяження. Рішення суду про скасування арешту майна є підставою для внесення до відповідного Державного реєстру запису про скасування арешту майна.

Суд, досить ретельно розглянувши справу, повно і всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень; дослідивши докази, що були надані сторонами з урахуванням принципу реалізації стандарту більшої переконливості вбачає підстави для задоволення позову про зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 15.02.2010 року б/н, виданої відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції на все майно (невизначене майно), що належить власнику ОСОБА_2 .

У суду немає підстав для ухвалення рішення про усунунення перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування арешту/заборони відчуження нерухомого майна, а саме на житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , оскільки скасування арешту майна усуне перешкоди позивачеві у володінні його майном.

Судові витрати.

За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивач не підтримав вимогу про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідача на його користь.

Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі волі позивача.

Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту - задоволити частково.

Скасувати арешт нерухомого майна, накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 15.02.2010 року б/н, виданої відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції на все майно (невизначене майно), що належить власнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Реєстраційний номер обтяження 9606183.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Петра Могили, 22Б, м. Рівне Рівненська область).

Суддя Красовський О.О.