ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, Донецька обласна прокуратура,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Донецькою обласною прокуратурою на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Михальченко А.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

05 жовтня 2020року ОСОБА_1 подала в суд позов проти Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Донецької обласної прокуратури, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, виклала вимогу про стягнення на свою користь спричиненої незаконними діями відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 3044081,95грн.

Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що 03 травня 2013року в рамках кримінального провадження № 0000370 від 05 лютого 2013року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, слідчим Центрально-Міського РВ Макіївського МУ проведено обшук за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого були вилучені, належні їй на праві власності: 11 621кг лому меді, 442,26кг лому алюмінію, 2 200кг лому чорного металу та інше майно.

03 травня 2013року слідчим Центрально-Міського РВ Макіївського МУ до ЄРДР внесені відомості про нібито виявлення незаконно діючого пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_2 та буд.1а. Кримінальному провадженню присвоєно номер 0001244. Правова кваліфікація ч.1 ст. 213 КК України.

29 серпня 2013року слідчим суддею Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області розглянута та задоволена скарга ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0001244 та зобов`язано слідчого повернути ОСОБА_1 незаконно вилучені під час проведення обшуку 03 травня 2013року: 11 621кг лому меді, 442,26кг лому алюмінію, 2 200кг лому чорного металу, кошти, золоті прикраси та інше вилучене майно.

Кошти та золоті прикраси позивачці було одразу повернуто, але лом чорного та кольорового металу повертати слідчий та прокурор відмовились. За таких умов заявниця вважала, що прокурор та слідчий відмовились виконувати ухвалу слідчого судді про повернення тимчасово вилученого майна.

30 серпня 2013року зазначене кримінальне провадження спрямовано до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області з обвинувальним актом та вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину за ч.1 ст. 213 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 11 900,00грн зі стягненням в дохід держави 11 621 кг лому меді, 442,26 кг лому алюмінію, 2 200 кг лому чорного металу. Однак ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014року скасовано вирок суду першої інстанції, кримінальне провадження закрито за п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 жовтня 2016року вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Краматорського міського суду Донецької області.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції прокурор 19 жовтня 2017року відмовився від підтримання державного обвинувачення, про що надав відповідну постанову. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2017року ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без змін. 22 листопада 2018року Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду відмовив у відкритті касаційного провадження.

Спричинення матеріальної шкоди позивачкою обґрунтовувалось тим, що станом на день звернення до суду з даним позовом, вилучений під час обшуку 03 травня 2013року лом чорних та кольорових металів їй не повернуто, а на її запит до ГУНП в Донецькій області їй надана відповідь, що майно залишилось на тимчасово окупованій території України, а саме на території Гірницького РВ Макіївського МУ, що не відповідає матеріалам кримінального провадження, оскільки лом металів там ніколи не зберігався.

Заявниця стверджувала, що дійсне місцезнаходження майна невідомо, оскільки з моменту направлення обвинувального акту до суду 29 серпня 2013року і до 20 жовтня 2017року (дати прийняття рішення про закриття кримінального провадження) майно ніхто не оглядав.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 вважала, що незаконним діями слідчих та прокурорів їй завдана матеріальна шкода, яка дорівнює вартості вилученого майна на момент розгляду справи, розрахована на підставі висновку експерта від 29 квітня 2024року та складає 3 044 081,95грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3 044 081,95грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції у своїх висновках виходив з того, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди органом державної влади діють правила частини 6 цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Відповідальною особою за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у даному випадку є ГУНП в Донецькій області, як особа, відповідальна за збереження та повернення тимчасового вилученого майна: 11 621кг лому меді, 442,26кг лому алюмінію, 2 200кг лому чорного металу. Суд виснував, що визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний державою Україна, у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, в зв`язку з чим, суд вважав, що наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяної позивачці матеріальної шкоди в розмірі вартості втраченого майна 3 044 081,95грн.

Правові підстави для стягнення шкоди суд вбачав у тім, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою та в ході судового розгляду підтверджена наявність інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

22 січня 2025року Донецька обласна прокуратура подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою підсистеми «Електронний суд» апеляційну скаргу рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024року.

В апеляційній скарзі прокурор не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення і відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що поза увагою суду залишилась та обставина що шкода завдана особі і майну підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Та заявник вважав, що слідчі під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000370 діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Та прокуратура наполягала, що у даному випадку належний позивачу, вилучений речовий доказ 11621кг лому міді було передано на зберігання ТОВ «Агроекспорт плюс ЛТД» та саме останній був відповідальною особою за збереження лому чорних та кольорових металів та дії чи бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області не впливали на збереження речового доказу.

Також заявник стверджував, що позивачкою не надано достатніх та достовірних даних щодо належності їй майна, вартість якого вона просить стягнути з Держави.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило апеляційну скаргу прокуратури задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025року витребувано з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу; та 03 лютого 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Донецької обласної прокуратури на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024року.

03 березня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 09?? год 18 березня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

23 квітня 2013року ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Макіївки у справі №270/2661/13-к, в рамках кримінального провадження №0000370 від 05 лютого 2013року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, надано дозвіл на проведення обшуку за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , а також за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини їх причетності та скоєння кримінального правопорушення, відшукання його об`єктів. Ухвала про дозвіл на обшук не містить відомостей про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук, тобто обсяг обшуку не визначений.

03 травня 2013року на підставі вказаної ухвали слідчого судді слідчим Центрально-Міського РВ Макіївського МУ проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого були вилучені: 11 621 кг лому меді, 442,26 кг лому алюмінію, 2 200 кг лому чорного металу та інше майно.

03 травня 2013року слідчим Центрально-Міського РВ Макіївського МУ до ЄРДР внесені відомості про виявлення незаконно діючого пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_2 та буд.1а. Кримінальному провадженню присвоєно номер 0001244. Правова кваліфікація ч.1 ст. 213 КК України.

Постановою слідчого СВ Гірницького РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 10 липня 2013року вилучений кольоровий метал масою 11,621 тон, чорний метал масою 2,2 тони, а також алюміній масою 442,26 кг з місця збереження на ТОВ «Леметал» вилучений та перевезений на інший спеціалізований майданчик та здано на відповідальне зберігання до прийняття по суті рішення судом.

Постановою слідчого СВ Гірницького РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 12 серпня 2013року вилучений кольоровий метал масою 11,621тон, чорний метал масою 2,2тони, а також алюміній масою 442,26кг залучений до матеріалів кримінального провадження № 0001244 з місця збереження на ТОВ «Леметал» вилучений, перевезений на інший спеціалізований майданчик та здано на відповідальне зберігання на промислову ділянку ТОВ «Агроекспорт плюс ЛТД» у м. Макіївка.

З листа ТОВ «Агроекспорт плюс ЛТД» за підписом директора ОСОБА_5 судом встановлено, що вказане підприємство прийняло на відповідальне зберігання кольоровий метал масою 11,621 тон та зобов`язалося зберігати його до вирішення питання по суті та повернути за вимогою працівників поліції.

Відповідно до відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідь № 970776 від 18 грудня 2024року) 31 жовтня 2005року юридична особа ТОВ «Агроекспорт плюс ЛТД» припинена у зв`язку з визнанням її банкрутом.

29 серпня 2013року слідчим суддею Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області розглянута та задоволена скарга ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0001244 та зобов`язано слідчого повернути ОСОБА_1 незаконно вилучені під час проведення обшуку 03 травня 2013року: 11 621кг лому меді, 442,26кг лому алюмінію, 2 200кг лому чорного металу, кошти, золоті прикраси та інше вилучене майно.

30 серпня 2013року зазначене кримінальне провадження спрямовано до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області з обвинувальним актом.

Вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину за ч.1 ст. 213 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 11 900,00грн зі стягненням в дохід держави 11 621кг лому меді, 442,26кг лому алюмінію, 2 200кг лому чорного металу.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014року скасовано вирок суду першої інстанції, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито за п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати. У мотивувальній частині вказаної ухвали апеляційного суду зазначено, що «ухвалою слідчого судді Гірницького районного суду м. Макіївки від 29 серпня 2013року зобов`язано повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучене майно: металобрухт, ваги та інше.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 жовтня 2016року вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Краматорського міського суду Донецької області.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції прокурор 19 жовтня 2017 року відмовився від підтримання обвинувачення, про що надав відповідну постанову.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2017року ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без змін.

22 листопада 2018року Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду відмовив у відкритті касаційного провадження.

В межах кримінального провадження № 0000370 від 05 лютого 2013року за місцем мешкання ОСОБА_1 було проведено обшук, під час якого вилучено 11 621кг лому меді, 442,26кг лому алюмінію, 2 200кг лому чорного металу та інше майно, що стало підставою для реєстрації кримінального провадження №0001244, в рамках якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було пред`явлене обвинувачення за ч.1 ст. 213 КК України та їм інкримінувалось прийняття від населення, в результаті незаконного здійснення операцій з вказаним металобрухтом без державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, на організованому ними незаконному пункті прийому, зберігання та збуту металобрухту. За наслідком судового розгляду кримінального провадження воно було закрито на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України (відмова прокурора від державного обвинувачення).

З ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017року про закриття кримінального провадження випливає, що підставою для прийняття прокурором постанови про відмову від державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0001244 було те, що під час судового слідства, за результатами дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки досліджених в судовому засіданні доказів, не встановлені достатні докази для доведення в суді винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто прокурор прийняв рішення про відмову від обвинувачення на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Також матеріали справи свідчать, що позивачка неодноразово зверталася до СУ ГУНП в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ, прокуратури з проханням про повернення вилученого під час обшуку майна. 14 серпня 2019року СУ ГУНП в Донецькій області надало ОСОБА_1 відповідь на її звернення щодо повернення тимчасово вилученого майна у якій зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що матеріали кримінального провадження та речові докази у ньому залишись на тимчасово окупованій території України. Штат Гірницького РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області скасовано. Вирішити питання щодо повернення вилученого у неї під час розслідування кримінального провадження № 0001244 неможливо.

11 вересня 2019року Краматорська місцева прокуратура також надала відповідь на запит ОСОБА_1 щодо повернення тимчасово вилученого майна, у якій зазначила, що серед відновлених матеріалів кримінального провадження відсутня ухвала слідчого судді про зобов`язання повернути майно, у зв`язку з чим неможливо встановити на кого покладено обов`язок виконання ухвали слідчого судді.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Суд першої інстанції задовольняючи позов зробив висновок про те, що шкоду завдано позивачці органом державної влади та його посадовими особами та є правові підстави для відповідальності за статтями 1173, 1174 ЦК України і підтверджена наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Згідно із частинами другою, четвертою статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

У пункті 4 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що дії слідчого СВ Гірницького РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, які полягають у переданні на зберігання ТОВ «Агроекспорт плюс ЛТД», яке припинено у жовтні 2005року, кольорового металу масою 11,621тон, вилученого під час обшуку у ОСОБА_1 , є такими, що не відповідають ст. 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції), яка затверджена спільним наказом ГПУ, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного суду України, ДСА України № 51/401/649/471/23/125 від 27 серпня 2010року.

Відповідачі не підтвердили наявності зазначеного речового доказу в місці, де воно повинно було знаходитись. Під час кримінального провадження арешт на вилучене під час обшуку майно не накладався.

Отже, у розумінні ч.1 ст. 167, ч.7 ст. 236 КПК України, вилучене під час обшуку 03 травня 2013року, є тимчасово вилученим майном.

Отже суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову врахував, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин позивача та держави.

Заразом суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що наявність ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017року, якою закрито на підставі пункту 2 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001244 від 05 лютого 2013року стосовно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України, якою також вирішено повернути власнику майно що було речовим доказом у цьому провадженні, та встановлені факти відсутності такого майна ставиться у пряму залежність з наявністю підстав для відшкодування шкоди у цивільних правовідносинах, оскільки суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, оцінює надані сторонами докази, крім того, з огляду на статтю 1174 ЦК України для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади встановлення наявності їх вини не є обов`язковою.

З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана внаслідок не тільки незаконного засудження, повідомлення про підозру, арешт, обшук, виїмку, а й інших дій внаслідок яких особі було заподіяно шкоду, та висновки суду узгоджуються із висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019року у справі № 920/715/17 в якій зазначено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Вищенаведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 грудня 2020року у справі № 303/1776/19, постанові від 02 жовтня 2019року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-3002св18) та постанові від 15 березня 2019року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61-11184св18).

Доводи апеляційної скарги Донецької обласної прокуратури про те, що ОСОБА_1 не надано доказів належності їй на праві власності вилученого під час обшуку металобрухту, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки під час кримінального провадження було встановлено, що його було вилучено у ОСОБА_1 та слідчим суддею було зобов`язано повернути тимчасово вилучене майно саме ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_3 , який також мав статус обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0001244, надав на адресу суду заяву у якій стверджує, що металобрухт, є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , її право власності на нього він не оспорює та жодних претензій з приводу нього не має.

Самі по собі посилання відповідачів на те, що речові докази після окупації у квітні 2014року м. Макіївки залишились на тимчасово окупованій території є безпідставними та недоречними, оскільки з серпня 2013року по квітень 2014року, тобто до окупації, та після постановлення відповідної ухвали слідчого судді, майно не поверталось позивачці, що не звільняє відповідачів від обов`язку його повернути. Також суду не надано доказів, що відповідачі вживали заходів щодо встановлення місця знаходження майна в період з серпня 2013року по квітень 2014року після рішення про його передання, в порушення вимог ст. 100 КПК України, припиненому ТОВ «Агроекспорт плюс ЛТД», яке було зареєстровано у м. Дніпрі.

Станом на час розгляду справи суду не надано доказів, що вилучений у ОСОБА_1 під час обушку металобрухт під час або після закриття кримінального провадження був їй повернутий.

Щодо належності відповідача ГУНП в Донецькій області суд звертає увагу, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

У постановах від 20 лютого 2019року у справі № 826/16659/15 та від 13 березня 2019року у справі № 524/4478/17 Верховний Суд констатував, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід обов`язку відновити порушені права до правонаступника відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ГУНП в Донецькій області, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником ГУ МВС в Донецькій області, а тому є належним відповідачем у справі.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідачі надали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2025року.

Судді: