Провадження № 2/750/768/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2025 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
суддіСупруна О.П.,
секретарПрохоренко А.В.,
19.12.2024 ТДВ «Страхова група «Оберіг» через систему «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 56 428,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 587,45 грн, пеню у розмірі 5 608,96 грн, три відсотки річних у розмірі 642,92 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 7 300,00 грн, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що 10.03.2023 в місті Чернігові по проспекту Левка Лук`яненка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом ДТП) за участю транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 213 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та транспортного засобу марки «RENAULT SCENIC», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 . У результаті ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.03.2023 відповідача було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. Відповідач на момент настання ДТП мав укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності з позивачем, у зв`язку з чим ТДВ «Страхова група «Оберіг» сплатило на користь потерпілої особи ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 56 428,75 грн. Окрім того, позивачем за період з 21.05.2024 до 06.10.2024 здійснено розрахунок штрафних санкцій у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Ухвалою судді від 31.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 12.02.2025.
12.02.2025 розгляд справи відкладено на 17.03.2025, у зв`язку з неявкою відповідача.
У судове засідання 17.03.2025 сторони вдруге не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомили. Представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі в порядку заочного провадження. Відповідач відзиву не подав.
За письмовою згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України).
Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою Деснянського районного суду
м. Чернігова від 30.03.2023 (справа № 750/3553/23), яка набрала законної сили 11.04.2023, ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення за правилами статті 36 КУпАП згідно санкції статті
122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн (а.с. 9).
У постанові встановлено, що 10.03.2023 о 12 год. 43 хв. ОСОБА_1 в
м. Чернігові по просп. Левка Лук?яненка, 19 керував автомобілем Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1 , та відволікся від керування транспортним засобом, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль Renault Scenic, державний номерний знак НОМЕР_3 , який стояв біля краю проїзної частини праворуч, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.п. 2.10 «а», 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху. В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину визнав, підтвердив викладені в протоколі обставини справи. Факт скоєння правопорушень ОСОБА_1 підтверджуються даними, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення від 10.03.2023, складеними відповідно до вимог статті 256 КУпАП, схемою місця ДТП, доданою до протоколу, протоколом огляду транспортного засобу від 10.03.2023 та дослідженим в судовому засіданні диском з матеріалами відеофіксації, яким підтверджується причетність ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди та залишення ним місця ДТП (а.с. 9).
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За таких обставин, вина ОСОБА_3 у ДТП та факт залишення місця події встановлена постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.03.2023 у справі № 750/3553/23.
На момент вчинення ДТП, тобто настання страхового випадку, цивільна-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ «Страхова група «Оберіг», розмір франшизи 0,00 грн, строк дії договору з 00 год. 00 хв. 29.09.2022 по 28.09.2023 включно (поліс № ЕР-211286410 на а.с. 8 зворот).
Власником пошкодженого транспортного засобу «RENAULT SCENIC», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 10).
Оскільки завдана шкода ОСОБА_1 відшкодована добровільно не була, ОСОБА_2 з метою отримання страхового відшкодування звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» з відповідними повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою) (а.с. 22 зворот).
Як убачається зі звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу від 01.05.2023 № 131297, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля легкового «RENAULT SCENIC», державний номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням значення фізичного зносу, складає 59 989,63 грн (в тому числі ПДВ 3 560,88 грн) (а.с. 11-22).
Сума страхового відшкодування була зменшена ТДВ «Страхова група «Оберіг» на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на 3 560,88 грн.
На виконання вказаного страхового акта, згідно платіжної інструкції в національній валюті від 08.06.2023 № 5883 ТДВ «Страхова група «Оберіг» на рахунок ОСОБА_2 перераховано грошові кошти у розмірі 56 428,75 грн в якості страхового відшкодування (а.с. 23 зворот).
На думку позивача, сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову, становить 56 428,75 грн та в силу вимог статті 1194 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) повинна бути стягнута з відповідача.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частини перша, друга статті 1187 ЦК України).
Частиною першою статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до підпункту «в» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником.
Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (статті 1192 ЦК України).
Ураховуючи викладені обставини та правові норми, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхової виплати в порядку регресу підлягають задоволенню, оскільки страхувальник ОСОБА_1 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, самовільно залишив місце пригоди.
Стосовно стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені та 3% річних, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Позивач вказує, що 15.05.2024 ОСОБА_1 було направлено вимогу про виплату грошових коштів, однак на момент подання позову вимога проігнорована відповідачем.
За приписами частини першої, другої статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з простроченням ОСОБА_1 виконання грошового зобов`язання, ТДВ «Страхова група «Оберіг» за період з 21.05.2024 до 06.10.2024 здійснено розрахунок штрафних санкцій, а саме інфляційних втрат у сумі
1 587,45 грн, пені у сумі 5 608,96 грн та трьох відсотків річних у сумі 642,92 грн (відповідні розрахунки на а.с. 26 зворот - 27).
Указані розрахунки відповідач не спростував, добровільно на вимогу позивача не повернув суму страхового відшкодування та не виконав вчасно своє грошове зобов`язання, а тому позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 21.05.2024 до 06.10.2024 підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що позовна заява не містить посилання на правову підставу для стягнення з ОСОБА_1 пені в розмірі 5 608,96 грн.
У той же час, пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Дана норма закону не застосовна до спірних правовідносин, оскільки за її змістом обов`язок сплати пені покладений не на страхувальника, а на страховика у разі прострочення ним виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з його вини.
Матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами у визначеному законом або договором порядку розміру пені у випадку не виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, що також не передбачено і статтею 625 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення пені з відповідача.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. У пунктах 44, 47 додаткової постанови зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19).
У постанові від 27.06.2024 у справі № 906/465/21 Верховний Суд виходив з того, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Ураховуючи відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд не має підстав для втручання у договірні відносини адвоката та його клієнта і змінювати погоджений ними розмір оплати послуг адвоката.
Разом з тим, ураховуючи часткове задоволення позову, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 6 643,00 грн.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (91%).
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 56 428,75 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 587,45 грн, три відсотки річних у розмірі 642,92 грн, а всього 58 659,12 грн (п`ятдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 12 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 6 643,00 грн (шість тисяч шістсот сорок три гривні 00 копійок) у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 2 204,38 грн (дві тисячі двісті чотири гривні 38 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання:
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Суддя