Справа № 189/1663/24
12.03.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області
Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чорної О.В.,
за участі секретаря судового засідання Безрідньої В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, яким просив визначити місце проживання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов мотивований тим, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 з 11 жовтня 2008 року.
Зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .
Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину, сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з батьком, має усі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання.
Тому позивач вважає за необхідне визначити місце проживання неповнолітнього сина разом з ним.
В порядку досудового врегулювання спору ОСОБА_1 звертався до органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Зазначив, що рішенням виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 03.05.2024 року №31 затверджено висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, у зв?язку з тим, що висновок та рішення виконкому мають здебільшого рекомендаційний характер, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання в судовому порядку, оскільки лише рішення суду є обов`язковим до виконання.
Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрите провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного проживання.
29.07.2024 року підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою відповідачки.
Ухвалою суду від 21.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду. Крім того, визнано обов`язковою участь в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 з метою надання ними особисто пояснень по суті справи.
У судові засідання, призначені на 03.09.2024 року, 03.10.2024 року, 18.12.2024 року, 17.01.2025 року, 19.02.2025 року та 12.03.2025 року позивач та відповідачка не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв і клопотань не надавали.
Представник позивача адвокат Єланський О.Г. надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник третьої особи органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області сільський голова Зайцев А. на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. Рішення просить винести на розсуд суду.
У зв`язку з чим, суд, постановив рішення по справі, виходячи з наявних матеріалів справи, в заочному порядку.
Дослідивши надані письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Згідно із статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 11.10.2008 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Великоновосілківського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис №78. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
Судом встановлено, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.
З Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 02.05.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає без реєстрації за вказаною адресою разом з сином, ОСОБА_4 , 2009 року народження.
Також в матеріалах справи наявний письмовий висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради про визначення місця проживання дитини, затверджений рішенням виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 03.05.2024 року №31.
Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що ОСОБА_1 , батько дитини, не проти того, щоб неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкувався з матір?ю, але проти офіційного визначення місця проживання дитини з матір?ю. ОСОБА_1 додав, що приділяє належну увагу сину, займається його навчанням, мають високі навчальні досягнення.
Згідно акту від депутата від 02.05.2024 року умови проживання задовільні, дитина має окреме місце для сну, стіл, місце в шафі для власних речей.
ОСОБА_1 працює,має самостійний дохід.
Зі слів ОСОБА_2 , матері дитини, з?ясовано, що вона здійснює утримання дитини, шляхом надання грошових коштів, здійснює купівлю необхідних речей для дитини, відшкодовує додаткові витрати на утримання сина, спілкується та проводить з ними вільний час. Але часто перебуває за кордоном і не може приділяти багато уваги сину.
У зв`язку з чим, органом опіки та піклування рекомендовано визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , а також рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання.
Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Як визначено статтями 141, 153 СК України, яка кореспондує зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з статтею 157 СК України, частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Як встановлено судом при дослідженні доказів у справі, фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким, відповідно до акту обстеження та висновку про місце проживання дитини, дитина і так фактично проживала і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання.
Також суд наголошує, що після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала. Тобто фактично відповідачка не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою органу опіки та піклування, а також суду не надала.
За встановлених обставин, суд не вбачає, щоб на день звернення із позовом до суду та на час розгляду справи по суті у позивача і відповідачки виник та існував реальний спір щодо місця проживання дитини, яка, як встановлено судом, проживає із батьком, а мати дитини не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала у судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою і не заперечує щодо проживання дитини з батьком.
На думку суду, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі №299/8679/23.
Крім того, станом на день звернення позивача до суду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже виповнилось 15 років. Частиною 3 ст. 160 СК України визначено, що у тому разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Отже, неповнолітній ОСОБА_4 , який вже досяг 14 років, може сам визначати своє місце проживання з батьком чи матір`ю.
Суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років, за відсутності належних і достатніх для цього підстав, оскільки це відповідає волі самої дитини. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15-ц.
З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відмовити.
Судові витрати у вигляді понесеного судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19.03.2025 року.

Суддя: О.В. Чорна

12.03.2025