Справа № 645/4421/19
Провадження № 4-с/645/4/25
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Феленко Ю.В.,

за участю секретаря судових засідань Товстої Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції та скасування арешту майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в особі представника, адвоката Грібової О.А., звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просив суд: зобов`язати уповноважених посадових осіб Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції скасувати арешт рухомого майна, а саме з автомобіля Daewoo Sens, 2007 року виробництва, номер кузова: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , накладений Постановою державного виконавця 8.11.2024 про арешт рухомого та нерухомого майна під час здійснення виконавчого провадження № 60731604 з виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини в розмірі 1500 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 липня 2019 року до досягнення дитиною повноліття та визнати бездіяльність уповноважених посадових осіб Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції у відмові скасування арешту рухомого майна незаконною.

Скарга обґрунтована тим, що у Харківському відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження (надалі - ВП) No 60731604 з кодом ідентифікатора: 701577246Б8В з примусового виконання виконавчого листа No 645/4421/19 від 20.11.2019, документ видав: Фрунзенський районний суд м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини в розмірі 1500 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 липня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду, на підставі якого здійснюється виконавче провадження, заявник виконує. Але 09.12.2024 у зв`язку з індексацією і перерахунком за всі роки з моменту відкриття ВП державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості, відповідно до якого у скаржника була наявна заборгованість у розмірі 17303,54 грн. Підставою виникнення якої стала тимчасова втрата роботи. На даний час скаржник цю заборгованість погасив повністю, що підтверджує інформація з Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції від 31.01.2025 N 6824 в якій зазначено, що на 31.01.2025 заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

02.02.2025 за № 2/01/25 до керівника Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції Головко Віталія Леонідовича було надіслано заяву про скасування арешту на рухоме майно. Відповіддю від 10.02.2025 року було відмовлено у задоволенні заяви. Підставою відмови було те, що обтяження, а саме арешт рухомого та нерухомого майна від 08.11.2024 ОСОБА_2 є неможливість забезпечення виконання рішення суду в інший спосіб.

Скаржник має у власності нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,5 га, право власності на яку, видано рішенням Циркунівської селищної Ради Харківського району Харківської області, кадастровий номер :03:008:0590 та автомобіль Daewoo Sens, 2007 року.

Вважає накладення арешту і на рухоме і на нерухоме майно одразу є надмірним, не пропорційним сумі та неспівмірним із сумою зобов`язання - щомісячних аліментів у сумі 1598 грн. На 31 січня 2025 року підстави для арешту його рухомого майна відсутні, адже накладені заборона та обмеження на цей час порушують його право вільного володіння та розпорядження своєю власністю, зокрема автомобілем - рухомим майном, належному йому на праві власності. Таке забезпечення виконання рішення порушує конституційні права скаржника.

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Грібової О.А. надійшла заява про розгляд скарги без участі заявника та його представника.

Представник Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області до судового засідання не з`явився, причини неявки не повідомлені.

Стягувач ОСОБА_4 , будучі повідомленою, до суду не прибула, причини неявки не відомі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши скаргу, додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 липня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28.11.2019 відкрито виконавче провадження №60731604 із примусового виконання виконавчого листа №645/4421/19 який був виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів.

З метою забезпечення реального виконання рішення суду, постановою державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.11.2024 накладено арешт на рухоме і нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

З наданого Харківським відділом державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 13.03.2025 складає 2494,99 грн.

Також, з даного розрахунку вбачається, що протягом періоду з липня 2019 року по теперішній час ОСОБА_2 періодично мав заборгованість по сплаті аліментів.

05.02.2025 ОСОБА_2 в особі представника адвоката Грібової О.А. звернувся до керівника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про часткове скасування накладеного арешту на належне йому майно, якою просив скасувати частково постанову Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції державного виконавця Ісматової К.Л. про про арешт рухомого та нерухомого майна від 08.11.2024 у виконавчому провадженні № 60731604, а саме, скасувати арешт рухомого майна.

Згідно відповіді в.о. начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В. Головка, скасування арешту рухомого майна боржника вбачається неможливим, оскільки заявником не зазначено конкретний спосіб забезпечення виконання рішення у інший спосіб.

Надаючи оцінку правомірності винесеної постанови суд зазначає наступне.

Так, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема як: обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями положення ст.1, п.п. 2, 3, 5, 8 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно положень ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1); виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.6 ч.3 вказаної статті).

Порядок накладення арешту і вилучення майна боржника визначений положеннями ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно приписів вказаної статті арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

При цьому, порядок стягнення аліментів визначений положеннями ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами вказаної статті виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Отже сукупний аналіз вказаних норм права дає підстави для ствердження, що за загальним правилом виконання рішення суду здійснюється шляхом звернення стягнення на заробітну плату, дохід боржника. У випадку існування заборгованості, яка перевищує суму платежів за три місяці таке стягнення може бути звернуто і на майно боржника.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця від 08.11.2024 з метою забезпечення реального виконання рішення суду накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 ( а.с. 17).

Станом на 13.03.2025 ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні №60731604 в розмірі 2494,99 грн.

При цьому, положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачений вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Зокрема, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності -суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, тощо.;

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, підставою для зняття арешту з майна боржника згідно п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» є одночасне настання двох юридичних фактів - погашення заборгованості та можливість забезпечення виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Крім того, відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», та враховуючи періодичний характер стягнення, а також спеціальний порядок виконання для даної категорії справ, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та як засіб такого забезпечення.

Як вже було встановлено судом в ході розгляду справи, станом на 13.03.2025 у ОСОБА_1 наявна заборгованість.

Разом з тим, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня інформація про розмір заробітної плати боржника, а також відомості щодо офіційного працевлаштування останнього, також відсутні й відомості щодо наявності у боржника грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, а вказане свідчить про неможливість зробити висновок щодо наявності щомісячного стабільного доходу та, відповідно, можливості забезпечення виконання рішення в інший спосіб ніж звернення стягнення на майно боржника.

При цьому, слід звернути увагу на те, що після пред`явлення рішення суду до примусового виконання, з липня 2019 року у боржника періодично виникала заборгованість зі сплати аліментів, що дає підстави вважати про можливість виникнення заборгованості й в майбутньому.

Також суд зазначає, що сам по собі факт погашення заборгованості з аліментів боржником та відсутність заборгованості на даний час не є ще відповідно до положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття арешту з майна виконавцем, враховуючи спеціальний порядок виконання рішень для даної категорії справ.

Отже, законом передбачена умова, відсутність якої унеможливлює зняття арешту з майна боржника, а саме можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб.

Сама по собі сплата за певний період заявником аліментів після того, як він допустив виникнення заборгованості в істотному розмірі, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16-ц (провадження №61-473св21). Також в цій постанові зроблено висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема, аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження можливості забезпечити виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, скаржником не доведено належними та допустимими доказами підстави для зняття арешту, визначених у вичерпному переліку частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

А відтак, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд приходить до висновку, що, відмовляючи у задоволенні заяви боржника про часткове скасування арешту на рухоме та нерухоме майно, Харківський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції діяв в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Так, відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У той же час, ОСОБА_6 суду не було надано доказів щодо того, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За таких обставин, незняття державним виконавцем арешту з нерухомого майна боржника з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 квітня 2023 року в справі № 607/3711/15-ц, провадження № 61-688св23.

Подібні висновки щодо застосування положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 336/61690/17 (провадження № 61-29992св18), від 22 квітня 2021 року у справі № 742/819/20 (провадження № 61-565св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 577/4889/19 (провадження № 61-5670св20), від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19 (провадження № 61-8727св20).

За таких обставин, оскільки боржником не надано суду жодних доказів того, що виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів, яке підлягатиме примусовому виконанню до досягнення дитиною повноліття, може бути забезпечено в будь-якій інший спосіб, а тому суд доходить висновку, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" й відповідно підстави для скасування постанови та зобов`язання державного виконавця вчиняти дії спрямовані на скасування арешту на майно боржника відсутні.

При цьому, вищевказані висновку суду не перешкоджають боржнику при наявності доказів забезпечення подальшого виконання рішення суду в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, не позбавляє останнього звернутися до виконавця із відповідною заявою про скасування арешту.

Відповідно до ч.3 ст.451ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, доводи сторони скаржника не знайшли свого підтвердження, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог скарги у повному обсязі.

Керуючись ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 259, 258-260, 354, 447-453 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції та скасування арешту майна боржника відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 14.03.2025.

Суддя Ю.В. Феленко