ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/376/25 Справа № 243/820/24 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2024 року, ухваленого суддею Сидоренко І.О., в режимі дистанційного судового провадження, повне судове рішення виготовлено 23 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

05 лютого 2024 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Раков Артем Валентинович до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишилася недоотримана пенсія, яка не була ним отримана за життя.

У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Бєлявцевої А.В. із заявою про прийняття спадщини.

Нотаріусом на адресу відповідача було направлено лист про надання інформації щодо залишення недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті ОСОБА_2

17 січня 2022 року відповідачем було надано відповідь нотаріусу, що станом на 14 січня 2022 року недоотримана пенсія ОСОБА_2 складає 91 340,28 грн.

Зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України позивач не мала можливості оформити свої спадкові права навіть на ту частку недоотриманої пенсії, право на яку визнається відповідачем, оскільки приватний нотаріус, яким була заведена спадкова справа, припинив свою діяльність по Бахмутському районному нотаріальному округу, та усно повідомив позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину.

На адвокатський запит до відповідача від 06.11.2023 щодо надання відомостей стосовно нарахованих та виплачених пенсійних виплат за період з 01 червня 2014 року по 30 вересня 2021 року ОСОБА_2 та надання роз`яснення щодо нарахування недоотриманої пенсії, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 його спадкоємцю позивачу, відповідачем було повідомлено, що ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058. Виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено відповідачем з 01.10.2017 згідно із статтею 12 Закону №1706. За поновленням виплати пенсії ОСОБА_2 не звертався.

12 січня 2022 року до відповідача надійшов запит приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Бєлявцевої Анни Віталіївни за вих. №13/02-14 від 12.01.2022 щодо надання інформації стосовно недоотриманої пенсії ОСОБА_2 .

Відповідь нотаріусу була надана з урахуванням вимог ч.2 ст.49 та ст.46 Закону №1058.

У листі від 17.01.2022 №0500-1805-8/8153 відповідачем зазначено, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 станом на 14.01.2022 складає 91 340,28 грн. Заява на виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 спадкоємцями до Головного управління не подавалась.

Вважають, що відповідач протиправно припинив нарахування пенсії спадкодавцю з 01.10.2017 при його житті, та обмежившись трирічним строком, протиправно зменшив суму пенсійних виплат, які повинні увійти до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 зазначає, що відповідачем не визнається за позивачем право власності на недоотриману ОСОБА_2 суму пенсії за весь період її несплати, а саме за період, що передує нарахованій сумі, відомостей ані про наявність недоотриманої пенсії за цей період, ані про її розмір відповідачем нотаріусу не надано.

Вважають дії відповідача незаконними, посилаючись на положення ст.ст.316, 317, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1227 ЦК України та ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначаючи, що законодавством не визначено строк протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів, та зауважуючи, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Тому, просили суд: визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію ОСОБА_2 , за період з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2021 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2021 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, (ідентифікаційний код юридичної особи: 13486010, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 жовтня 2017 року по 12 січня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, (ідентифікаційний код юридичної особи: 13486010, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 13 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року у сумі 91 340,28 (дев`яносто одна тисяча триста сорок) гривень 28 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, (ідентифікаційний код юридичної особи: 13486010, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні, як внутрішньо переміщена особа, та отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058. Виплата пенсії ОСОБА_2 проведена по вересень 2017 року.

З 01.10.2017 виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена на підставі Закону України від 20.10.2014 №1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Пенсійна справа знята з обліку з 01.10.2021 у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України особисто за поновленням виплати пенсії не звертався.

Вказує, що суд не звернув уваги на те, що для надання відповіді на лист приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Белявцевій А.В. Головним управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058 та у січні 2022 року надіслана довідка нотаріусу про суму недоотриманої пенсії в розмірі 91 340,28 грн. за період з 13.01.2019 по 30.09.2021.

Окрім того, відповідач зазначає, що пенсія, яка не була нарахована за життя спадкодавця, не входить до складу спадщини та вказує на те. що пенсія ОСОБА_2 за період з 01.10.2017 по 12.01.2019 не нараховувалась, відповідно і не може входити до складу спадщини.

Також відповідач вважає, що предметом позову є зобов`язальний характер про виплату недоотриманої пенсії, спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб 08 липня 1972 року. Після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 08 грудня 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Горлівка Донецької області у віці 71 роки.

За відомостями ГУ ПФУ в Донецькій області, наданими на адвокатський запит, ОСОБА_2 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з 2014 року з дислокацією в м.Костянтинівка, та отримував пенсію за віком, з 01.10.2017 пенсійні виплати призупинені, за поновленням виплати ОСОБА_2 не звертався, пенсійну справу закрито 01.10.2021 у зв`язку зі смертю.

На запит приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Бєлявцевої А.В. за вих.№13/02-14 від 12.01.2022 щодо надання інформації стосовно недоотриманої пенсії ОСОБА_2 . Головним управлінням було надано відповідь з урахуванням вимог ч.2 ст.49 та ст.46 Закону №1058.

У листі від 17.01.2022 №0500-1805-8/8153 Головним управлінням зазначено, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 , станом на 14.01.2022 складає 91 340,28 грн.

Відповідно до відомостей ГУ ПФУ в Донецькій області, наданих на виконання ухвали суду, пенсія ОСОБА_2 за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 була нарахована та виплачена, пенсія за період з 01.10.2017 по 12.01.2019 не нараховувалась, розмір недоотриманої пенсії, розрахованої на запит нотаріуса за період з 13.01.2019 по 30.09.2021 становить 91 340,28 грн.

За відомостями Підсистеми призначення та виплати пенсій, наданих відповідачем, по пенсійній справі ОСОБА_2 06.08.2000 призначено пенсію за віком.

Розмір призначеної пенсії становить 3179,35 грн. (станом на дату останнього нарахування 01.12.2021). За період жовтня 2017 року по грудень 2018 року включно пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, у графі «призначена сума» містяться позначки «0».

За період з січня 2019 року по вересень 2021 року сума нарахованої пенсії складає 91340,28 грн у графі «виплачено» містяться позначки «0».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі досліджених доказів наданих сторнами по справі, виходив з того, що нарахування пенсії ОСОБА_2 відповідачем було призупинено з 01 жовтня 2017 року, на запит нотаріуса відповідачем нараховано недоотриману пенсію за період з 13 січня 2019 року по вересень 2021 року сума нарахованої пенсії складає 91340,28 грн, однак фактично не виплачена. Однак, нарахувавши пенсійні виплати, відповідачем фактично виплата грошових коштів не здійснювалася, тому пенсія спадкодавця за вказаний період не може вважатися ненарахованою, відповідно позовні вимоги щодо цього періоду нарахувань задоволенню не підлягають.

Суд встановивши, що позивач має право на спадкове майно - пенсію за віком ОСОБА_2 за період з 01.10.2017 по 30.09.2021, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного їй спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2021 року, зобов`язавши відповідача нарахувати недоотриману пенсію померлого за період з 01 жовтня 2017 року по 12 січня 2019 року та виплатити позивачу вказану пенсію ОСОБА_2 за весь період недоотриманої пенсії а саме з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2021 року.

При цьому, суд встановивши, що відповідачем не оспорюється наявність недоотриманої пенсії спадкодавця ОСОБА_2 за період з 13.01.2019 по 30.09.2021 однак, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що є загальновідомою обставиною, позивач не мала можливості оформити свої спадкові права навіть на ту частку недоотриманої пенсії, право на яку визнається відповідачем, оскільки приватний нотаріус, до якого звернулася позивач у встановлені законом строки із заявою про прийняття спадщини припинив свою діяльність по Бахмутському районному нотаріальному округу, та усно повідомив позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже позивач немає іншого способу захисту своїх прав оскільки, Порядок 22-1, містить певний перелік документів для виплати недоотриманої пенсії, який у позивача відсутній.

Окрім того, відповідач не визнає наявність у нього заборгованості перед спадкодавцем з огляду на вимоги ст.46 вищезазначеного Закону №1058, відомостей про спірну заборгованість нотаріусу за період з 01.10.2017 по 12.01.2019 для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не надав, в той час як надав відомості за менший період, а саме з 13.01.2019 по 30.09.2021 у сумі 91 340,28 грн, тобто вказані обставини у їх сукупності унеможливлюють виконання нотаріусом своїх повноважень щодо видачі такого свідоцтва на всю суму спадщини.

Оскільки, відповідач не надав ані нотаріусу, ані суду відомості щодо розміру недоотриманої пенсії за весь період її невиплати спадкодавцеві за життя з 01.10.2017 по 30.09.2021, додаткове звернення позивача до нотаріуса із заявою про передачу спадкової справи іншому нотаріусу цього районного нотаріального округу, а згодом за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом як обов`язкова передумова для звернення до суду не вимагається, оскільки позбавлено сенсу, і не спроможне привести до оформлення позивачем своїх спадкових прав у повному обсязі.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами сторони відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до норм ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

У відповідності до положень ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно норм ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частин першої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до норм ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому випадку належить застосовувати ст.1227 ЦК України.

Згідно зі ст.1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин.

Зміст ч.3 ст.52 Закону України №1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Окрім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону №1058-IV встановлені вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що відповідні рішення про припинення пенсійних виплат померлого ОСОБА_2 з підстав, визначених ст.49 Закону №1058-IV матеріали справи не містять.

Таким чином, нормами жодного Закону України, не визначено позбавлення особи права на пенсію, враховуючи обставини, щодо тимчасової окупації частини території Донецької та Луганської областей та втручання в мирне володіння своїм майном, яке було набуте на законних підставах.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що громадянин України за обставин, - визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. Більш того, в законах України, які регулюють питання пенсійного забезпечення відсутня підстава для припинення нарахування та невиплати пенсії - не звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії.

Постановами Кабінету Міністрів України №531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення пенсійного забезпечення та виплати пенсії особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Соціальний захист осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях регулює і Закон України від 18 січня 2018 року №2268-УІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Статтею 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Отже, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №418/2434/18.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17липня 1997 року №475/97-ВР, з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-1V«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Як зазначено Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні (проживання за кордоном), на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відтак, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та норм матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у померлого чоловіка позивача ОСОБА_2 довідки про взяття його на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення ООС (АТО), не є підставою для не нарахування йому належних пенсійних виплат за спірний період, оскільки пенсія є його майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та повинна бути включена до складу спадщини, на яку претендує його дружина- позивач ОСОБА_1 , що є його єдиною спадкоємицею, тому відмовивши позивачу у виплаті всієї суми пенсійних виплат належних за життя її чоловіка, які не були йому виплачені, а також нараховані у період з 01 жовтня 2017 року по 12 січня 2019 року відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст.18 Конституції України.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 10 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: