Справа № 610/3738/24
Провадження №2/524/2269/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 року місто Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки (адвоката) Гонтаря В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

02.10.2024 ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю Автозаводському районному суду міста Кременчука.

06.11.2024 протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Автозаводського районного суду міста Кременчука позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості розподілений судді Мельник Н.П.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.07.2021 відповідачка уклала з АТ «ТАСКОМБАНК» (далі - первісний кредитор) договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/10986214-SP (далі договір), підписанням якого акцептувала публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», розміщену на веб-сайті АТ «ТАСКОМБАНК» за посиланням: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєдналась до умов цього договору.

Відповідно до заяви-анкети № 509821 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «sportbank» позичальницею підтверджено, що перед підписання цієї заяви-анкети остання ознайомилась із публічною пропозицією разом з додатками, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті АТ «ТАСКОМБАНК» (https://tascombank.ua/) тa лендинговій сторінці за посиланням https://sportbank.com.ua/, примірник якої, разом з додатками отримано нею у мобільному додатку «sportbank», і з якою згодна, розуміє зміст, положення якої зобов`язується дотримуватися. Проект цієї заяви-анкети та публічна пропозиція були надані відповідачці та підписані нею.

Акцептована публічна пропозиція разом із заявою-анкетою № 509821 про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «sportbank» складають договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання Банківських послуг, фінансових та інших в межах проекту «sportbank».

Строк дії кредитного ліміту за вказаним договором становить 365 днів з моменту повідомлення АТ «ТАСКОМБАНК» про факт його встановлення, при цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, крім випадків, якщо первісним кредитором прийняте рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до кредитора письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку.

Таким чином, позивачем зазначено, що здійснюючи підписання заяви-анкети або двох заяв про приєднання до публічної пропозиції, клієнт такими діями здійснює повне та беззаперечне приєднання до цієї публічної пропозиції, повністю приймає її положення для застосування у своїх взаємовідносинах із кредитором у межах проекту «sportbank». Отже, на думку позивача, сторонами узгоджено розмір кредитного ліміту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування, нарахування відсотків, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення договору на таких умовах шляхом його підписання.

Щодо первинних документів бухгалтерського обліку за цим договором та підтвердження перерахування кредитних коштів, позивач звертає увагу, що інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у кредитодавця (позикодавця), тому, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє і не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачко. кредитних коштів за укладеним кредитним договором щодо якого виник спір, оскільки не є первісним кредитором, а вказані документи відповідно до пункту 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.

Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі, які були передані AT«ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК ЄАПБ» в межах укладеного договору факторингу.

З метою надання вичерпної інформації по справі та у відповідності до умов договору факторингу, позивачем ініційовано запит до AT«ТАСКОМБАНК» про надання інформації щодо додаткових розрахунків заборгованості.

Позивачем від AT«ТАСКОМБАНК» отримано довідку про те, що ОСОБА_1 з 26.07.2021 є власником поточного рахунку, відкритого у гривні № НОМЕР_1 , до заяви-анкети № 509821 з номером кредитного договору № 002/10986214-SP від 26.07.2021, № картки НОМЕР_2 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК».

Станом на 30.01.2025 від AT «ТАСКОМБАНК» детальний розрахунок заборгованості не отримано, у разі надходження від первісного позикодавця запитуваних додаткових доказів, останні невідкладно будуть направлені до суду шляхом подання клопотання про долучення доказів.

28.02.2024 між AT«ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № НІ/11/15-Ф (далі договір факторингу) за умовами якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а AT«ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити права вимоги до боржників за кредитними договорами.

Згідно додатку 1 договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідачки у розмірі 43066,42 грн, з яких: 19999,22 грн загальна заборгованість по тілу кредиту, 23067,20 грн загальна заборгованість за відсотками.

Відповідачкою не виконані умови кредитного договору, не повернута сума заборгованості.

07.11.2024 ухвалою судді відкрите провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.12.2024 ухвалою суду клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи задоволене, розгляд справи відкладений з повторним викликом сторін.

28.01.2025 представником відповідачки (адвокатом) Гонтарем В.М. надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та недоведеними а тому такими, що задоволенню не підлягають з урахування такого.

Загальна сума відступлення прав вимоги, що відступаються позивачу за кредитним договором не визначена і у акті приймання-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу забілена. Витяг із витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу, долучено до позову, не підписаний первісним кредитором. Відомостей щодо здійснення оплати відступлення права вимоги Позивачем за даним Кредитним договором не надано. У обґрунтування позовних вимог позивачем не долучено до позову первинних документів (засвідчених копій), що могли б ствердити факт видачі кредиту та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову, не надано належним чином оформлених витягів про стан рахунків позичальника, даних балансу, ордерів, квитанцій, інших первинних документів. У обґрунтування розміру заборгованості позивачем наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором № 002/10986214-SP за період з 28.02.2024 по 31.07.2024. Звертають увагу на те, що доданий до позову витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 не містить підпису клієнта, є неналежним і не допустимим доказом. Інших документальних доказів на підтвердження переходу права вимоги до відповідачки позивачем від попереднього кредитора до позову не долучено.

29.01.2025, 21.02.2025 ухвалою суду клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи задоволене, розгляд справи відкладений. Явка відповідачки до суду визнана обов`язковою.

30.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого просять справу розглянути без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив.

Крім того, 30.01.2025 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів від AT«ТАСКОМБАНК».

03.02.2025 у судове засідання з`явився представник відповідачки. Представник позивача та відповідачка не з`явились, повідомлені належним чином про час, дату, місце розгляду справи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України.

03.02.2025 судом заслухані пояснення представника відповідачки, розглянуто клопотання представника позивача про витребування доказів від AT«ТАСКОМБАНК».

З урахуванням зазначеного клопотання представника позивача, враховуючи думку представника відповідачки, керуючись ЦПК України, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку із не обґрунтованістю неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, яке подається у строк, зазначений у частинах 2, 3 ст. 83 ЦПК України ( разом з поданням позовної заяви). Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частина 1 ст. 84 ЦПК України).

03.02.2025 у судовому засіданні оголошено перерву на підставі ст. 240 ЦПК України задля заслуховування особистих пояснень відповідачки, явка якої визнана судом обов`язковою ухвалою суду від 21.02.2025.

05.02.2025 та 06.02.2025 представником відповідачки надано відповіді на відзив.

21.02.2025 ухвалою суду клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи задоволене, розгляд справи відкладений.

06.03.2025 у судове засідання з`явилась відповідачка та її представник.

Не з`явився представник позивача, повідомлений належним чином про час, дату, місце розгляду справи. Представником позивача на момент розгляду справи 06.03.2025 не надано суду заяв, клопотань про відкладення розгляду справи, про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, не надано також запитувані ним у AT«ТАСКОМБАНК» додаткових доказів, як зазначено у позові, зокрема детальний розрахунок заборгованості, а також інших заяв з процесуальних питань.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що позов та додані до нього матеріали не містять клопотання про витребування доказів від первісного кредитора на підтвердження позовних вимог. Представником позивача не надані докази вжиття заходів щодо отримання вказаних доказів.

Відповідачка у судовому засіданні повністю заперечувала проти задоволення позовних вимог. Підтвердила, що у заяві № 509821 про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «sportbank», дійсно міститься її підпис. Однак, зазначила, що їй невідомо про існування банківської картки № НОМЕР_2 , відкритої в АТ «ТАСКОМБАНК» на її ім`я, нею не отримувались кредитні кошти від первісного кредитора. Жодних інших документів нею не підписувалось, згоди на вчинення будь-яких дій не надавалось.

Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, розглянувши усі заяви та клопотання, подані сторонами, дослідивши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, прийшовши до висновків про таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ст. ст. 509, 510, 512 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог згідно звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 527, 528, 611, 312 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст.ст. 625, 627 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підставі ст. 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України регламентовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Пунктами 3, 28, 29, 30, 53, 54 частини 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що:

безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів;

користувач платіжних послуг - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/ або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку;

кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника;

кредитовий трансфер - платіжний інструмент у вигляді сукупності процедур, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України, що використовується для ініціювання кредитового переказу;

переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача;

платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Ст. 5 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги: (1) послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуг щодо відкриття; (2) обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); (3) послуги з виконання платіжних операцій із власними коштами користувача з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), у тому числі: (а) виконання кредитового переказу; (б) виконання дебетового переказу; (в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; (4) послуги з виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), за умови що кошти для виконання платіжної операції надаються користувачу надавачем платіжних послуг на умовах кредиту, у тому числі: (а) виконання кредитового переказу; (б) виконання дебетового переказу; (в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; (5) послуги з емісії платіжних інструментів та/або здійснення еквайрингу платіжних інструментів; (6) послуги з переказу коштів без відкриття рахунку; (7) послуги з випуску електронних грошей та виконання платіжних операцій з ними, у тому числі відкриття та обслуговування електронних гаманців.

Згідно частин 1, 2, 3 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать: (1) банки, філії іноземних банків (далі банки); (2) платіжні установи (у тому числі малі платіжні установи); (3) філії іноземних платіжних установ; (4) установи електронних грошей; (5) фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг; 6) оператори поштового зв`язку; (7) надавачі нефінансових платіжних послуг; (8) Національний банк України; (9) органи державної влади, органи місцевого самоврядування. Надавати платіжні послуги мають право лише особи, зазначені у частині 1 цієї статті (провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом).

Ст. 22 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платіжна установа, установа електронних грошей тощо мають право на підставі ліцензії надавати фінансові платіжні послуги користувачам на умовах кредиту, для виконання платіжних операцій з рахунку/ на рахунок користувача, крім платіжних операцій з електронними грошима, з дотриманням таких умов: (1) платіжна установа, установа електронних грошей, оператор поштового зв`язку має право надавати платіжні послуги, передбачені пунктами 4 або 5 частини 1 ст. 5 цього Закону; (2) надання кредиту здійснюється виключно у зв`язку з виконанням платіжної операції; (3) кредит надається на короткий строк, що не може перевищувати 12 місяців з дати надання коштів; (4) кредит не може надаватися за рахунок коштів, отриманих від користувачів для цілей виконання платіжних операцій та/ або в обмін на випущені електронні гроші; (5) розмір власного капіталу платіжної установи, установи електронних грошей, оператора поштового зв`язку відповідає вимогам, встановленим Національним банком України до надавачів платіжних послуг, які мають право надавати кредит.

Надання кредиту споживачам здійснюється на підставі Закону України «Про споживче кредитування».

Ст. 23 Закону України «Про платіжні послуги» визначено обов`язки надавачів платіжних послуг, зазначених у пункті 9 частини 1 ст. 10 цього Закону, щодо здійснення ідентифікації та верифікації користувачів відповідно до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Згідно ст. 27 Закону України «Про платіжні послуги» усі документи на підтвердження надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг, їх комерційними агентами не менше 5 років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом. Під час зберігання документів, що містять банківську таємницю або іншу інформацію з обмеженим доступом, надавачі платіжних послуг та їх комерційні агенти забезпечують дотримання вимог, встановлених законодавством для зберігання відповідної інформації.

Частинами 1 - 3 ст. 29 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, укладеного між надавачем платіжних послуг та користувачем, який укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Договір про надання платіжних послуг може укладатися шляхом приєднання користувача до договору, розміщеного у доступному для клієнта місці у надавача платіжних послуг та на його веб-сайті в мережі Інтернет.

Усі поточні редакції публічної пропозиції укладення договору та документів, що містять інформацію про комісійні винагороди, процентні ставки, курс перерахунку іноземної валюти, що застосовуються до обраної користувачем платіжної послуги, що надається користувачу згідно з пунктом 3 частини 1 ст. 30 цього Закону, зберігаються на веб-сайті надавача платіжних послуг із зазначенням строку їх дії. Користувачі мають право в будь-який час отримати доступ до всіх редакцій публічної пропозиції укладення договору та інших документів, зазначених у цій статті, що розміщені на веб-сайті надавача платіжних послуг.

У разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача платіжних послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про платіжні послуги» до платіжних інструментів належать: (1) прямий дебет; (2) кредитовий трансфер; (3) електронні платіжні засоби. Як вбачається із частин 1, 2, 6, 7 ст. 40 цього Закону форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством.

Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.

Відповідно до ст. ст. 49, 50 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною у момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі; платіжна операція із використанням електронних грошей є завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є. Розрахунки між небанківськими надавачами платіжних послуг для забезпечення виконання платіжних операцій користувачів (крім платіжних операцій у межах одного надавача платіжних послуг) здійснюються шляхом проведення суми платіжної операції між розрахунковими рахунками небанківських надавачів платіжних послуг, що відкриті в банках (розрахунковому банку платіжної системи). Банки забезпечують виконання платіжних операцій своїх клієнтів, у тому числі операцій небанківських надавачів платіжних послуг, шляхом виконання міжбанківських платіжних операцій або платіжних операцій, що виконуються в межах одного банку.

Так, судом установлено та не спростовано відповідачкою по справі підписання нею заяви-анкети № 509821 про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «sportbank». Крім того, відповідачка у судовому засіданні підтвердила наявність на вказаному документі її підпису.

Разом з тим, позов та додані до нього матеріали не містять клопотання про витребування доказів від первісного кредитора на підтвердження позовних вимог. Представником позивача не надані докази вжиття заходів щодо отримання вказаних доказів. Відповідачка у судовому засіданні зазначила, що їй невідомо про існування банківської картки № НОМЕР_2 , відкритої в АТ «ТАСКОМБАНК» на її ім`я, нею не отримувались кредитні кошти від первісного кредитора. Жодних інших документів нею не підписувалось, згоди на вчинення будь-яких дій не надавалось.

Таким чином, факт укладення 26.07.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» (далі - первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/10986214-SP, а також отримання нею коштів від первісного кредитора не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Зазначене не доведено також і матеріалами справи.

Матеріали справи не містять, а суду не надано належних, допустимих, достатніх доказів перерахування кредитних коштів позичальниці (відповідачці) по справі на банківську карту № НОМЕР_2 , відкриту на її ім`я в АТ «ТАСКОМБАНК» відповідно до умов договору на підставі ст. ст. 526, 1054, 1088 ЦК України.

Надані представником позивача докази на підтвердження позовних вимог не можуть бути достатньою підставою для висновку про порушення договірних зобов`язань відповідачкою та стягнення із неї коштів у зв`язку із не доведеністю факту надання позичальниці кредитних коштів у розмірі та на умовах встановлених договорами, а відтак факт виконання своїх зобов`язань за договором позики первісним кредитором.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 21.07.2021 по справі № 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи, які є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів на підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність такої обставини.

За умови недоведеності певних обставин, суд має право винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь по справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині укладення 26.07.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачкою ОСОБА_1 договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/10986214-SP, а також отримання нею коштів від первісного кредитора на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а відтак не доведено факт передачі коштів у користування відповідачки та виникнення у неї обов`язку щодо повернення заборгованості за вказаним кредитним договором. Як наслідок, у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Судом установлено, що 28.02.2024 між AT«ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № НІ/11/15-Ф, згідно якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а AT«ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити права вимоги до боржників за кредитними договорами.

З додатку 1 до договору факторингу слідує, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідачки у розмірі 43066,42 грн, з яких: 19999,22 грн загальна заборгованість по тілу кредиту, 23067,20 грн загальна заборгованість за відсотками. Однак, зазначене не підтверджується матеріалами справи та не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Ззгідно сталої практики Верховного Суду, доказом на підтвердження факту набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що вони містять дані про кредитні договори, а також обов`язково докази на підтвердження оплати за договором факторингу (постанови Верховного Суду від 02.11.2021 по справі № 905/306/17, від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 по справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 по справі № 2221/2373/12).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 по справі №905/306/17 виснував, що на підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона, повинна надати суду докази переходу такого права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Однак, позивачем не надано на спростування зазначеного належних та допустимих доказів щодо підтвердження оплати за договором факторингу, а відтак доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за кредитним договором.

Ураховуючи наведене, позовні вимоги позивача є недоведеними, у зв`язку із чим відсутні підстави для їх задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції з прав людини суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розподіл судових витрат між сторонами регламентований ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахування наведеного, не підлягає стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору за подання ним позову до суду.

Понесення інших судових витрат сторонами не заявлено та не підтверджено.

Повний текст рішення складений 10.03.2025, тобто протягом п`яти днів із дня закінчення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі ст. 259 ЦПК України залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись статтями 4, 5, 10 - 13, 18, 76 - 81, 83, 120, 122, 124, 133, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м Київ, вул Симона Петлюри, 30.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.П. Мельник