Дата документу 12.03.2025
Справа № 501/1446/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Карпової Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання дитини за період з 10.04.2020 по 28.02.2023 в розмірі 18279 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що у неї з відповідачем є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого за рішенням суду відповідач має сплачувати аліменти.

Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів у ВП №62979265 від 16.09.2022 та 22.03.2023 станом на 28.02.2023 року за відповідачем виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 72765,72 грн., з чим позивач погоджується та не має наміру оспорювати вказаний розмір заборгованості згідно ч.4 ст.195 СК України.

Позивач стверджує, що відповідач, зловживаючи процесуальними правами, після ухвалення заочного рішення, розпочав процедуру щодо його оскарження, у зв`язку з чим вважає за доцільне заявити вимоги виходячи із заборгованості мінімально гарантованого розміру аліментів, згідно ч.2 ст.182 СК України, яка на тепер складає 18279,00 грн.

Позивач вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконував покладний на нього ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги (а.с.25).

Відповідач в судове засідання не прибув, від представника відповідача надійшов відзив на позов та письмові пояснення щодо безпідставності позовних вимог в яких у задоволенні позовних вимог відповідач просить відмовити в повному обсязі у зв`язку з тим, що всі розрахунки позивача щодо розміру неустойки (пені) за період з 10.04.2020 по 28.02.2023 станом на 22.03.2023, так само, як і розрахунки органів ДВС заборгованості зі сплати аліментів за період 2022 - 2023 року обґрунтовані рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10.03.2020 по справі №501/4337/19, яке скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2024. Крім того, до позову надано розрахунки заборгованості без врахування стягнутих раніш з відповідача грошових коштів.

Дослідивши надані докази, приймаючи до уваги надані письмові пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приходяться батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 березня 2020 року у справі №501/4337/19 були задоволені в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме, судом вирішено: змінити (збільшити) розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом №2/501/924/13 від 27.06.2013, виданим Іллічівським міським судом Одеської області та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття до 07.02.2028; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 22.04.2013 року до 31.10.2019 року у розмірі 16837,60 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2024 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 березня 2020 року скасовано в частині позовних вимог про зміну (збільшення) розміру аліментів. В цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про зміну (збільшення) розміру аліментів. В іншій частині рішення залишити без змін.

Розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, додані позивачем до позовної заяви, були складені 16.09.2022 та 22.03.2023 головним державним виконавцем Чорноморського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області (ВП 62979265) за період з квітня 2020 року по лютий 2023 року, в яких зазначено, що розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом №501/4337/19 станом на 28.02.2023 становить 72765,72 грн. Розмір аліментів, визначений у виконавчому документі становить 3500,00 грн.

Наведений в позовній заяві розрахунок неустойки (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання дитини був здійснений позивачем також за період з 10.04.2020 по 28.02.2023 із розрахунку встановленого судом розміру аліментів в сумі 3500,00 грн. щомісячно.

Постановою головного державного виконавця Чорноморського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м.Одеса) від 21.06.2024, у зв`язку зі скасуванням судового рішення від 10.03.2020 в частині збільшення розміру аліментів, було закінчено виконавче провадження №62979265 з примусового виконання виконавчого листа №501/4337/19, виданого 10.04.2020 Іллічівським міським судом Одеської області, про збільшення розміру аліментів які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом №2/501/924/13 від 27.06.2013, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відповіді на запит №21.15/49885 від 26.06.2024 Чорноморський відділ ДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м.Одеса) повідомив, що в ході примусового виконання виконавчого листа №501/4337/19, що видав Іллічівський міський суд Одеської області 10.04.2020 року про збільшення розміру аліментів, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття до 07.02.2028, у виконавчому провадженні ВП №62979265 з боржника ОСОБА_2 було стягнуто аліменти: на загальну суму 88838,58 грн. (згідно заяви стягувача ОСОБА_1 від 18.07.2022, боржник сплачував їй аліменти в період з січня 2020 року по березень 2022 року по 1000,00 (одна) тисяча гривень щомісячно, а також із доходів боржника було утримано аліменти в сумі 61838,58 грн.). Оскільки заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 березня 2020 року в частині позовних вимог про зміну (збільшення) розміру аліментів було скасовано, стягнуті кошти у виконавчому провадженні ВП №62979265 були зараховані як погашення боргу за виконавчими провадженнями: ВП №38675616 - 88359,76 грн. та ВП №62977828 - 8478,82 грн. Заборгованість відсутня.

Таким чином, всі розрахунки позивача щодо розміру неустойки (пені) за період з 10.04.2020 по 28.02.2023, станом на 22.03.2023, так само як і розрахунки відділу ДВС заборгованості зі сплати аліментів за період з квітня 2022 року по лютий 2023 року були складені та обґрунтовані рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10.03.2020 по справі №501/4337/19, яке скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2024.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України).

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України).

Положеннями ч.1 ст.196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.12.2021 у справі №265/4428/18 (провадження № 61-14438ск21) дійшов висновку, що зі скасуванням судового наказу, на підставі якого відкрито виконавче провадження та яке покладало обов`язок зі сплати аліментів, відпали правові підстави для стягнення аліментів та здійснення державним виконавцем відповідного розрахунку. Тобто, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, не виникло будь-яких правових наслідків матеріально-правового характеру, в тому числі щодо часу присудження аліментів та періоду їх сплати. За скасованим судовим наказом не може існувати заборгованість по аліментам в межах відкритого на його підставі виконавчого провадження, а отже відсутні підстави для вчинення державним виконавцем розрахунку такої заборгованості.

Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, аналізуючи вказані норми права, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів визначених рішенням суду, яке в подальшому було скасовано, є такими, що не засновані ані на законі, ані на рішенні суду, тому є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.263-269, 280-289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя