Провадження № 2/522/1080/25
06 березня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря Зелінська К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на нерухоме майно
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача про визнання права особистої власності на нерухоме майно в якому просив: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право особистої власності на квартиру під
АДРЕСА_1 обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, до укладання шлюбу з відповідачем на праві особистої власності належали майнові права на квартиру під АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру позивач оформив вже під час шлюбу з відповідачем. На даний час позивач позбавлений право вільно користуватися своєю власністю, оскільки оскільки реєстрація права власності квартири відбулось у період передування позивача у шлюбі з відповідачем.
Ухвалою суду від 04.10.2024 року провадження по даній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання для розгляду справи призначити на 20.11.2024 року.
Ухвалою суду від 20.11.2024 року підготовче провадження по даній справі було закрито та призначено справу до розгляду на 15.01.2025 року.
У судове засідання призначене на 15.01.2025 сторони відповідач не з`явився, у звязку з чим розгляд справи було відкладено на 06.03.2025 року.
У судове засідання призначене на 06.03.2025 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
Відповідачка відзив та заяв по суті справи суду не надавала.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутності позивача. Позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі та згоден на заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Приморського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради судді в загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.
Тобто, ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Згідно ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача, який своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
28 березня 2016 року між СПОЖИВЧИМ ТОВАРИСТВОМ «ГРАНДБУД» та ОСОБА_1 (надалі Пайовик) був укладений Договір асоційованого членства у споживчому товаристві №1/76.
Предметом даного договору є зобов`язання Пайовика взяти участь у реалізації статутних цілей та завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї Частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов`язаних із змістом Товариства та реалізацією статутних цілей та завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов`язується забезпечити будівництво Будинку під АДРЕСА_2 та, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовику закріплену за ним квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 75,5 кв.м., за умови виконання Пайовиком зобов`язань за цим Договором.
Згідно пункту 2 Договору №1/76 від 28.03.2016 року Пайовик у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку у розмірі 1 844 500,00 (один мільйон вісімсот сорок чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) гривень.
Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 30 червня 2017 року СПОЖИВЧЕ ТОВАРИСТВО «ГРАНДБУД» передало, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру під будівельним АДРЕСА_3 , загальною площею 74,2 кв.м.
Договір сторонами виконаний повністю. Тобто, ОСОБА_1 повністю сплатив вартість житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_4 . Доказом цього є довідка про виплату паю СТ «ГРАНДБУД» №82 від 25.01.2018 року.
Позивач є єдиним власником майнових прав на квартиру під АДРЕСА_5 , що підтверджується актом приймання-передачі квартири від 30.06.2017 року, а також довідкою про виплату паю №82 від 25.01.2018 року.
10 березня 2022 року між ОСОБА_2 та, ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №433 та видано Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 .
11 липня 2024 року Приморським районним судом міста Одеси по справі №522/8970/24 було винесено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26 грудня 2023 року Позивач зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_5 , номер відомостей про речове право: 53171198.
Станом на теперішній час позивач не має можливості вільно розпоряджатися вищезазначеною квартирою, оскільки реєстрація права власності квартири відбулось у період передування позивача у шлюбі з відповідачем.
Згідно із частиною 1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до положень ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Згідно частини 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Згідно з ч. 3ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Cтатус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України, правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Згідно з ч. 2с т. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Суд вважає, що оскільки, квартира під АДРЕСА_1 придбана Позивачем до моменту реєстрації шлюбу, що підтверджується актом прийому-передачі квартири від 30.06.2017; довідкою про виплату паю №82 то дане житлове приміщення (квартира) є особистою власністю Позивача.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.
В силу положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Отже, державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. І сам факт реєстрації в 1986 році права власності за позивачкою на спірний житловий будинок, за доведеності його побудови в 1984 році, до часу реєстрації шлюбу між сторонами, не дає підстав вважати, що житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідна правова позиція наведена в Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 363/4852/17.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на нерухоме майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право особистої власності на квартиру під АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 12.03.2025 року..
Суддя А.В. Науменко