Справа № 466/7473/24
Провадження № 2/466/556/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретарів с/з Репети К.М., Пукшина А.В.,

справа №466/7473/24,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту та усунення перешкод у здійсненні права власності, -

за участю представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Подоляка Б.Р.

представника Львівської міської ради Гордєєвої Р.Б.,

в с т а н о в и в :

16.07.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд встановити їй для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 проїзду, встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів земельний сервітут на земельній ділянці, яка розміщена зі сторони будинку АДРЕСА_1 згідно з варіантом встановлення сервітут № 2 Висновку експерта № 14/11-23е від 27.11.2023р. і зобов`язати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 усунути їй перешкоди у здійсненні права власності, а саме володінні та користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевого паркана між будинками АДРЕСА_2 по всій довжині межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:002:0143, яка позначена на кадастровому плані земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 під літ. Е-А.

Ухвалою суду від 24.09.2024 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Відзиви на позовну заяву не надходили.

23.10.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Подоляка Б.Р. надійшли письмові пояснення, в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 03.03.2025р. позивачка та її представник повторно не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка позивачки в судове засіданні не перешкоджає розгляд справи, суд з метою дотримання прав та інтересів усіх учасників справи вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, кадастровий номер :07:002:0143.

Власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 є територіальна громада м.Львова в особі Львівської міської ради. Вказана земельна ділянка перебуває в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 , який розміщений на цій земельній ділянці.

ЗПідставою звернення до суду з позовом, ОСОБА_1 зазанчає те, що для обслуговування належного їй житлового будинку АДРЕСА_1 потрібно мати можливість користуватись частиною земельної ділянки що на АДРЕСА_3 .

Згідно з положеннями ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За приписами ч.3 ст.402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

З наведених норм вбачається, що вирішення судом спору щодо встановлення сервітуту є можливим виключно у разі, якщо недосягнуто домовленості про його встановлення.

Разом з тим, позивачка не надала доказів того, що вона намагалась вирішити питання встановлення сервітут шляхом укладення відповідного договору.

Відсутні докази звернення позивача і до Львівської міської ради як власника земельної ділянки на АДРЕСА_1 з заявою про встановлення земльного сервітуту.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/4106/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі №925/603/18, від 17 жовтня 2019 року у справі №484/690/16-ц від 08 грудня 2021 року у справі №686/18456/18 зазначено, що передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання свого майна неможливе без застосування обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Поряд з цим, позивачкою не надано доказів того, що вона позбавлена можливості користуватись належним їй житловим будинком, а тому слід встановити для неї право сервітуту по всій довжині межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення сервітуту.

Так само не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення їй перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

Згідно з правилами ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з позовом про усунення їй перешкод в користуванні належним їй майном, позивачка зазначала, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самовільно приєднали до земельної ділянки що на АДРЕСА_1 прохід між будинками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 та встановили капітальний металевий паркан між цими будинками.

Однак, доказів, які б підтверджували вказані покликання позивачка не надала і такі відсутні в матеріалах справи.

Так само, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 встановили паркан на земельній ділянці, яка належить позивачці, внаслідок чого їй чиняться перешкоди в користуванні житловим будинком.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ч. 7 ст. 81 ЦПК України.

Враховуючи ту обставину, що позивачка не довела факту існування перешкод в користуванні належним їй житловим будинком і що такі перешкоди чиняться їй відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 3,12,13,77,81,141,259,263-266,268 ЦПК України, суд -

постановив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути ОСОБА_1 перешкоди в здійсненні права власності, а саме володінні та користуванні житловим будинком шляхом демонтажу металевого паркана між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Львівська міська рада, місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок,1,

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Повний текст судового рішення буде складений 10.03.2025.

Суддя П. С. Невойт