Справа № 199/9383/23
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Попружко Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про визнання незаконним розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про визнання незаконним розпорядження.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 24.08.2023 року головою адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Вишневецьким Р.Ю. було винесено розпорядження №207-р, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено у наданні дозволу на вчинення правочину дарування 2/3 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до змісту розпорядження №207-р вбачається, що підставою для відмови став той факт, що власницею 1/3 частки квартири є малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали заяви, якими заперечували проти надання дозволу на вчинення правочину дарування 2/3 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі зазначають, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 штучно створили малолітнього власника 1/3 частки квартири та здійснюють перешкоди іншим співвласникам у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Із огляду на вищевикладене, позивачі вважають прийняте розпорядження про відмову у наданні дозволу на вчинення правочину дарування протиправним та посилаючись на вказані обставини, просили суд визнати незаконним розпорядження адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 24.08.2023 року № 207-р та від 11.05.2023 року №101-р.

Третя особа ОСОБА_8 надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила про те, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.08.2016 року, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та малолітньому сину позивачів ОСОБА_10 .

Після смерті ОСОБА_9 у 2016 році, належну їй на праві приватної власності 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , успадкував ОСОБА_6 . Із 12.02.2016 року та по теперішній час, родина у складі батька - ОСОБА_6 , матері - ОСОБА_5 та їх спільної малолітньої доньки - ОСОБА_7 проживає у зазначеній квартирі.

16.05.2023 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за спільним рішенням та за згодою адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради було подаровано малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Окремо зазначає, що малолітня ОСОБА_7 на момент вчинення правочину вже більше двох років була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як співвласниками вищезазначеної квартири, протягом тривалого часу здійснювались неодноразові спроби домовитися про мирне врегулювання питання щодо викупу чи обміну часток у спадковому майні інших співвласників, однак спільної згоди з позивачами не знайшли, вказане питання на момент розгляду справи не вирішено.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, їх представник - адвокат Туманов С.Г. позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради - Проскуріна Є.К. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, надала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за її відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та малолітньому ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.08.2016 року, виданим Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради (а.с.31).

Зі змісту розпорядження голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Вишневецького Р.Ю. від 26.04.2023 року №89-р вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано дозвіл на вчинення правочину міни, відповідно до якого належне на праві власності ОСОБА_3 , 1997 року народження, нерухоме майно у вигляді 2/4 часток квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , перейде у власність малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в обмін на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності малолітньому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39-40). Зазначене розпорядження було знято з контролю на підставі розпорядження голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, як виконане (а.с.37).

Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Вишневецького Р.Ю. від 11.05.2023 року №101-р, надано дозвіл на здійснення правочину дарування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, належного їй на праві власності нерухомого майна у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , дочці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування від 16.05.2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В.А., реєстровий №830 (а.с.25-26).

Відповідно до розпорядження голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Вишневецького Р.Ю. від 24.08.2023 року №207-р, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено у наданні дозволу на вчинення правочину дарування 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , 1982 року народження, за наявності зареєстрованої малолітньої співвласниці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-5).

Вимогами статей 17 та 18 Закону України «Про охорону материнства» визначено право дитини на майно та на житло.

Питання захисту прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень врегульовано статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Так, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до ч.1 ст.177 Сімейного кодексу України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Згідно ч.2 ст.177 Сімейного кодексу України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Зі змісту ч.3 ст.177 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з ч.4 ст.177 Сімейного кодексу України, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено у наданні дозволу, передбачено ч.5 ст.177 Сімейного кодексу України.

Так, вказаною нормою закріплено, що органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу; судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу; до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу; особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Згідно зі ст.17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з п.66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 (далі - Порядку №866), служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі такі документи: заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників); копію паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності); документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини; довідку з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників); копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності).

Згідно з п.67 Порядку №866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Рішення районної, районної у м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні може бути оскаржено до суду.

Згідно з приписами статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Як вбачається із матеріалів справи, власником 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

З ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» вбачається, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Підставою для відмови адміністрацією Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради у наданні дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вчинення правочину дарування 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , 1982 року народження, є той факт, що батьки малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надали заяви, відповідно до яких заперечували щодо дарування, за наявності їх зареєстрованої малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є співвласницею вищевказаної квартири.

Таким чином, питання надання дозволу на відчуження нерухомого майна, право користування яким належить дитині, передбачено ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та п. 67 Порядку №866, який містить відсильну норму на ст. 66 Порядку №866 щодо переліку документів.

Згідно змісту п. 66, 67 Порядку №866 вбачається, що він стосується отримання дозволу на розпорядженням майном дитини.

Додатково суд наголошує, що згідно ч.5 ст.177 Сімейного кодексу України вбачається, що органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна коли вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до відповідача з метою отримання дозволу на дарування 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , що має всі ознаки звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та порушення охоронюваних законом інтересів дитини, оскільки такий договір є безоплатним на користь сторонньої особи.

Крім цього, на думку суду, намір позивачів укласти вказаний договір дарування на користь сторонньої особи є прихованим та має на меті укладання договору купівлі-продажу.

Станом на теперішній час у квартирі АДРЕСА_2 , наразі проживають ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_7 , при цьому частка квартири в натурі не виділена та проживання сторонньої особи разом з малолітньою дитиною буде порушенням прав дитини та суперечить ч.5 ст.177 Сімейного кодексу України.

Також, суд звертає увагу на те, що із розпорядження голови Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Вишневецького Р.Ю. від 26.04.2023 року №89-р вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано дозвіл на вчинення правочину міни, відповідно до якого належне на праві власності ОСОБА_3 нерухоме майно у вигляді 2/4 часток квартири АДРЕСА_4 , перейде у власність малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в обмін на 1/3 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить малолітньому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності, та яке відповідно до розпорядження голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Вишневецького Р.Ю. від 31.07.2023 року №162-р, знято з контролю, як виконане, що на думку суду виражає справедливий намір співвласників дійти спільної згоди з метою врегулювання спірних відносин, однак сторони домовленості не дійшли.

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідачем було належним чином розглянуто подання управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради та у межах своїх повноважень видано як розпорядження №101-р від 11.05.2023 року, про надання дозволу на здійснення правочину дарування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, належного їй на праві власності нерухомого майна вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , дочці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і розпорядження №207-р від 24.08.2023 року, про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про надання дозволу на дарування 2/3 часток квартири за наявності зареєстрованої малолітньої співвласниці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, відповідачем, на підставі ст.ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 177, 178 Сімейного кодексу України, ст.31, Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», рішенням Дніпровської міської ради від 24.02.2021 № 71/4 «Про затвердження положень про адміністрації районів Дніпровської міської ради» та враховуючи інтереси малолітньої дитини, винесені законні та вмотивовані розпорядження, які відповідають також і положенню ч.5 ст.177 Сімейного кодексу України.

Із досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що неправомірність дій адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради при прийнятті розпоряджень 101-р від 11.05.2023 року та № 207-р від 24.08.2023 року, судом не встановлено та позивачами не доведено.

Відповідно до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із огляду на встановлені обставини по справі, надані докази, враховуючи майнові інтереси неповнолітньої дитини та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні позову до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про визнання незаконним розпорядження, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Л.Г.Якименко