18 березня 2025 року м. Мукачево Справа №303/9428/24
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Івашко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2
про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,
Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2011 року по справі № 2-607/11 з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 124054,07 гривень в рахунок відшкодування вартості 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а також 860,00 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи та 120,00 грн. інформаційно-технічного забезпечення справи.
Вказане рішення суду набуло законної сили 15.04.2011 року. Видано виконавчий лист № 2-607/11 від 19.05.2011 року.
Надалі, на підставі відповідних судових рішень, ОСОБА_3 було замінено на іншого стягувача - ОСОБА_4 , а останнього, в свою чергу, на ОСОБА_1 .
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2023 року по справі № 303/458/22 замінено сторону стягувача ОСОБА_4 на його правонаступника - ОСОБА_1
Доводячи перед судом підставність своїх вимог позивач зазначає, що 22.10.2024 року боржник ОСОБА_2 сплатив кошти у розмірі 125104,00 грн. у межах виконавчого провадження №32017831, однак посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.01.2022 по 22.10.2024 року у сумі за предметом позову.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому висловив свою незгоду із заявленими позовними вимогами. Поряд з цим, всупереч вимогам пункту другого частини п`ятої ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України до відзиву не додано документів, що підтверджують його надіслання (надання) позивачу, а тому такий судом до уваги не приймається.
Належним чином повідомлені сторони у судове засідання не з`явилися.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2011 року по справі №2-607/11 (далі - Заочне рішення) було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 124054,07 гривень в рахунок відшкодування вартості 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (надалі Квартира), а також суми 860,00 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи та 120,00 грн. інформаційно-технічного забезпечення справи (а.с. 5-6).
Рішення суду набуло законної сили 15.04.2011 року, видано виконавчий лист № 2-607/11 від 19.05.2011 року (а.с. 7).

04.04.2012 старшим державним виконавцем Зейкан В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№32017831) з виконання виконавчого листа № 2-607/11 від 19.05.2011 року (а.с.8).

Позивач посилається на те, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2021 року по справі № 2-607/11 було замінено стягувача ОСОБА_3 її правонаступником - ОСОБА_4 , а ухвалою суду Закарпатської області від 10 листопада 2021 року у справі № 2-607/11 замінено стягувача ОСОБА_4 його правонаступником ОСОБА_1 .

Суд володіє повним доступом до ЄДРСР (частина п`ята ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України та частина п`ята ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень») та має можливість перевірити такі доводи позивача.

Таким чином, судом встановлено на підставі даних ЄДРСР, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2021 року замінено сторону стягувача - ОСОБА_3 її правонаступником - ОСОБА_4 у виконавчому листі, виданому 19.05.2011 на виконання Заочного рішення https://reyestr.court.gov.ua/Review/101111624. Ухвала суду набула законної сили - 02.12.2021.

Надалі, на підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року (не від 10 листопада 2021 року, як помилково зазначено позивачем у змісті позову) по справі № 2-607/11 замінено сторону стягувача ОСОБА_4 на його правонаступника - ОСОБА_1 , у виконавчому листі №2-607/11 від 19.05.2011 року по примусовому виконанню Заочного рішення https://reyestr.court.gov.ua/Review/110146043. Ухвала суду набула законної сили - 26.04.2023 (а.с.9).

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року по справі № 303/458/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 383987,55 грн., з яких 299487,82 грн. інфляційні втрати та 84499,73 грн. 3% річних, що виникли за період з 15.04.2011 року по 01.01.2022 року як встановлений індекс інфляції та 3% річних згідно простроченого виконання виконавчого листа № 2-607/11, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 19.05.2011 року та судовий збір в сумі 3839,88 грн. (надалі Рішення) (а.с. 10-12). Рішення набуло законної сили 17.05.2022 року.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2023 року (не від 11.04.2024, як помилково зазначено позивачем у змісті позову) по справі № 303/458/22, 6/303/20/23, замінено сторону стягувача ОСОБА_4 , його правонаступником - ОСОБА_1 , у примусовому виконанні Рішення (а.с. 13-14). Ухвала набула законної сили - 27.04.2023.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо наявності у ОСОБА_2 зобов`язання відшкодувати позивачу вартість 2/3 частини Квартири, а також заборгованості відповідача з інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 383987,55 грн, не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення на підставі вищезазначених судових актів, які набули законної сили.

Отже, відповідач мав невиконане зобов`язання у сумі 125034,07 грн. перед позивачем щодо відшкодування вартості 2/3 частини Квартири, витрат з проведення будівельно-технічної експертизи, інформаційно-технічного забезпечення справи на підставі Заочного рішення від 31.03.2011, яке набуло законної сили 15.04.2011 та було фактично виконано відповідачем 22.10.2024 в межах виконавчого провадження № 32017831.

Як підтверджується матеріалами справи, 22.10.2024 року ОСОБА_2 сплатив кошти у розмірі 125104,00 грн., у зв`язку з чим, старшим державним виконавцем Осташук Л.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2024 ВП №32017831 з виконання виконавчого листа №2-607/11 виданого 19.05.2011 (а.с. 16-18).

Поряд з цим, на підставі Рішення з відповідача стягнуто за період з 15.04.2011 по 01.01.2022 року кошти у розмірі 383987,55 грн, з яких: 299 487, 82 грн - інфляційні витрати та 84 499,73 грн - 3% річних, згідно простроченого виконання виконавчого листа №2-607/11, виданого від 19.05.2011 року.

У межах судового розгляду даної справи позивач просить стягнути з відповідача суму за предметом позову у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.01.2022 по 22.10.2024 (дата фактичного виконання Заочного рішення за виконавчим листом №2-607/11 від 19.05.2011).

Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І книги 5 Цивільного кодексу України «Загальні положення про зобов`язання», а відтак поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З аналізу норми ст. 625 Цивільного кодексу України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року, провадження № 14-16цс18, в якій констатовано, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 по справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018 у справі №906/1283/16, згідно з якою внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 вказала на те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Встановлення компетентним органом механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав розрахунок (а.с. 19), в якому провів нарахування інфляційних втрат за предметом позову в розмірі 226026,44 грн на заборгованість в сумі 509021,62 грн, що включає встановлені судовим рішенням у справі №303/458/22 суми основного боргу -125034,07 грн, інфляційних втрат - 299487,82 грн та 3% річних 84499,73 грн.

Поряд з цим, суд вважає такий розрахунок невірним.

Розрахунок інфляційних втрат за предметом даного позову має здійснюватись на заборгованість в сумі 424521,89 грн, що включає підтвердженні судовим Рішенням у справі №303/458/22 суми основного боргу -125034,07 грн та інфляційних втрат - 299487,82 грн.

Оскільки на підставі Рішення з відповідача було стягнуто інфляційні втрати та 3% річних з 15.04.2011 по 01.01.2022, новий розрахунковий період, повинен починатися з наступного дня 02.01.2022 та закінчуватися 22.10.2024.

При цьому, нарахування інфляційних втрат за наступний період має здійснюватись з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця з дотриманнями принципу безперервної послідовності перемножування індексів інфляції за увесь час фактичного прострочення.

Інфляційні втрати суд розраховує за формулою: [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] - [Сума боргу], де індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

424 521,89 x 1.44181562 - 424 521,89 = 187 560,40 грн (інфляційні втрати за період з 02.01.2022 по 22.10.2024).

По відношенню до заявлених позивачем вимог про стягнення 3% річних в сумі 52525,06 грн, слід зазначити наступне.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України закріплюють різні за своєю природою способи захисту майнового права та інтересу: інфляційні втрати, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та 3% річні, як спосіб отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Порядок та методологія нарахування інфляційних втрат та 3% річних є також різною. Згідно з приписами ст. 625 Цивільного кодексу України відсотки нараховуються на прострочену заборгованість, а тому наданий позивачем розрахунок 3% річних не є правильним.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 по справі №916/190/18 зазначено, що вирішення судом спору про стягнення грошових коштів не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла через невиконання Заочного рішення щодо відшкодування вартості 2/3 частини Квартири, витрат за проведення будівельно-технічної експертизи та інформаційно-технічного забезпечення в загальній сумі 125034,07 грн, а підставою для звернення до суду з даним позовом є саме невиконання обов`язку, встановленого Заочним рішенням, при цьому наявне судове рішення у справі №303/458/22 не змінює природи зобов`язання, суд приходить до висновку, що 3% річних повинні нараховуватися на прострочений розмір заборгованості встановлений Заочним рішенням 125034,07 грн.

3% річних суд розраховує за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] ? 3% / 365 або 366 (днів у році) ? [Кількість днів].

Таким чином з відповідача на користь позивача за період з 02.01.2022 по 22.10.2024 підлягає стягненню 3% річних у розмірі 10525,38 гривень, а саме за період:

- з 02.01.2022 по 31.12.2023 (125 034,07 x 3 % /365 х 729) = 7491,77 грн

- з 01.01.2024 по 22.10.2024 (125 034,07 x 3 % /366 х 296) = 3033,61 грн.

Таким чином, позов слід задоволити частково.

Відповідно до частини першої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1584,69 грн., виходячи з розрахунку: 198085,78 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2228,42 грн. (судовий збір)/278551,50 грн. (розмір заявлених позовних вимог).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 280, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 198085,78 (сто дев`яносто вісім тисяч вісімдесят п`ять гривень 78 копійок (в т.ч.: 187 560,40 грн - інфляційні втрати, 10 525,38 грн 3% річних) за період з 02.01.2022 по 22.10.2024.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 1584,69 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят чотири гривні 69 копійок) гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5 Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

6. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

7. Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.В. Кость