Справа № 539/3219/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2025 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Роман Л.І.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін без їх виклику за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), -

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання спільної неповнолітньої дитини. Позивач вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2018 року, від якого мають спільну неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні позивача. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дитиною (а.с.1-2,50-51).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2024 року цивільну справу за вищевказаною заявою передано для розгляду за підсудністю до Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.27).

05 листопада 2024 року зазначена справа надійшла на адресу Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.28).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 листопада 2024 року дану справу передано судді Кущ Т.М. (а.с.30).

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено вперше розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 27 січня 2025 року о 09 год. 30 хв., котрий було відкладено на 06 березня 2025 року о 10 год. 00 хв. (а.с.31,39,49).

Позивач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.44), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Разом з тим, у відповідній

письмовій заяві, яка надійшла до канцелярії суду 28 лютого 2025 року, зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, прохала суд провести розгляд справи без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.61).

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.45-47), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, обставини, викладені в позовній заяві, підтвердив та вказав, що ним визнаються позовні вимоги у повному обсязі, прохав суд провести розгляд справи без його участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.63).

Згідно ч.8 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, з`ясувавши позицію позивача, викладену в позовній заяві та додатковій письмовій заяві, поданій до суду, з`ясувавши позицію відповідача, викладену у письмовій заяві, поданій до суду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Так, у відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28 вересня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.9,58).

Від даного шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10,59), яка проживає разом з матір`ю позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,60).

З письмових пояснень позивача та з матеріалів справи, вбачається, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання спільної неповнолітньої дитини, хоча зобов`язаний та має можливість надавати таку допомогу, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто (а.с.1-2,50-51,61).

Відповідач ОСОБА_2 правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував. Натомість, вищезазначені обставини у справі відповідач не оспорював, фактично їх визнав, про що зазначив у заяві по суті справи, поданій до суду, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню.

За змістом ст.51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави.

Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, чч.7,8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України), при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Частина перша статті 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до стст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що відповідач в порядку, визначеному законодавством України, від обов`язку утримувати доньку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено.

Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, відомостей про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, дружини, дітей на утриманні в матеріалах справи не має, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання спільної непеповнолітньої дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 грн. 00 коп., а для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. 00 коп..

Згідно чч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, що дає підстави суду для стягнення з відповідача ОСОБА_2 коштів на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини.

Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на одну дитину буде 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини у відповідності до вимог ст.51 Конституції України та стст.180-183 СК України.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відтак, беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дітей, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 08 серпня 2024 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері ОСОБА_1 , що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів.

При цьому, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, то з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору у розмірі, визначеному на день подання позову, а саме в розмірі 1211 грн. 20 коп. за пред`явлення до суду позовної вимоги про стягнення аліментів, від сплати якої позивач ОСОБА_1 була звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.51 Конституції України, стст.180-183,190-192 СК України, стст.12-13,76-82,141,247,259,263-268,274,279,430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (при військовій частині НОМЕР_2 ), проживає за адресою: АДРЕСА_3 (при військовій частині НОМЕР_3 ), паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Чутівським РВ УМВС України в Полтавській області від 11 липня 2011 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (при військовій частині НОМЕР_2 ), проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_6 , виданий 21 березня 2019 року, орган, що видав 5330, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 08 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (при військовій частині НОМЕР_2 ), проживає за адресою: АДРЕСА_3 (при військовій частині НОМЕР_3 ), паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Чутівським РВ УМВС України в Полтавській області від 11 липня 2011 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір у сумі 1211 (однієї тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 (двадцяти) копійок, рахунок отримувача - UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106, Судовий збір на користь Державної судової адміністрації України.

Рішення допускається до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення

апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.М. Кущ