Справа № 939/2738/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2025 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Герасименко М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2020 року між ТОВ «Споживчий Центр» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферта) № 25.12.2020-100003785, який було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 500,00 грн на умовах строковості, платності та поворотності, зі сплатою фіксованої процентної ставки за 1 день користування кредитом, а саме: - «Економ» в розмірі 2%, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ»; - «Стандарт» у розмірі 2,5%, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом становить 14 днів із дати надання, проценти в розмірі 980 грн сплачуються до 07 січня 2021 року. Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів досягне максимального розміру. 30 листопада 2021 року між ТОВ «Споживчий Центр» і ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № 301121-1, за умовами якого сторони домовилися, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог і скріпленням його печатками сторін. На виконання умов вказаного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших передбачених договором платежів, боржником за яким є ОСОБА_1 . В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, станом на 11 вересня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 10 430 грн, з яких: 3 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 930,00 грн заборгованість за відсотками, чим порушено права та інтереси позивача. З огляду на вказані обставини ТОВ «Новий Колектор» здійснило нарахування інфляційних втрат і 3% річних на вказану суму заборгованості за період з 30 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року. В свою чергу позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу № 301121-1 від 30 листопада 2021 року, а також вимога про сплату заборгованості. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року в розмірі 10 872,05 грн, яка складається із: 3 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 930,00 грн заборгованість за відсотками, 73,00 грн 3% річних, 369,05 грн інфляційне збільшення боргу. Крім того, просив стягнути з відповідача суму понесених судових витрат у розмірі 6 422 гривні 40 копійок.

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направила.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 грудня 2020 року між ТОВ «Споживчий Центр» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25.12.2020-100003785, який підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора N745, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 500,00 грн, строком кредитування 14 днів з дати надання; сума кредиту в розмірі 3 500,00 грн і проценти в розмірі 980,00 грн сплачуються до 07 січня 2021 року. За умовами даного кредитного договору, пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів досягне максимального розміру. Максимальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» і процентів «Стандарт») становить 7 000,00 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Фіксована процентна ставка «Економ» - 2% за один день користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків, фіксована процентна ставка «Стандарт» - 2,5% за один день користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків (а.с. 13-22).

Згідно з розрахунком, здійсненим ТОВ «Споживчий Центр» за період з 25 грудня 2020 року до 29 листопада 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 становить: 3 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 930,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 23-25).

30 листопада 2021 року між ТОВ «Споживчий Центр» і ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № 301121-1, за умовами якого сторони домовилися, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог і скріпленням його печатками сторін. На виконання умов вказаного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших передбачених договором платежів, боржником за яким є ОСОБА_1 (а.с. 26-31).

ТОВ «Новий Колектор» направило ОСОБА_1 повідомлення Вих.№ 994767/2 про відступлення права вимоги за договором факторингу № 301121-1 від 30 листопада 2021 року та вимогу Вих.№ 994767/3 про сплату заборгованості за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року в розмірі 10 430 грн (а.с. 32-33).

Згідно з довідкою № 15160/24-ДПЗ від 11 вересня 2024 року розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року становить 10 430,00 грн і складається із: 3 500,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 6 930,00 грн прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 34).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат і 3% річних за період з 30 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року, а тому заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року, згідно розрахунку позивача, становить 10 872,05 грн і складається із: 3 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 930,00 грн заборгованість за відсотками, 73,00 грн 3% річних, 369,05 грн інфляційне збільшення боргу (а.с. 35).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, в передбачений у договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 500,00 гривень.

Вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 3 500,00 грн, строком кредитування 14 днів з дати надання; сума кредиту в розмірі 3 500,00 грн і проценти в розмірі 980,00 грн сплачуються до 07 січня 2021 року. Договором передбачено, що пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів досягне максимального розміру. Максимальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» і процентів «Стандарт») становить 7 000,00 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Фіксована процентна ставка «Економ» - 2% за один день користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків, фіксована процентна ставка «Стандарт» - 2,5% за один день користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків (а.с. 13-22).

Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Вказані норми кореспондуються зі статтею 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Однак, всупереч вказаним вимогам позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що станом на 07 січня 2021 року відповідачем сплачені проценти за користування кредитом, а тому підстав вважати, що відбулася пролонгація строку користування кредитом, суд не вбачає.

З огляду на зазначене, встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» і відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику кредит, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі у визначений договором строк кредитування 14 днів до 07 січня 2021 року (а.с. 16-21).

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 14 днів, тобто до 07 січня 2021 року, після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

За умовами кредитного договору № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року, відсотки за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування визначені в розмірі 980,00 грн, що розраховані за фіксованою незмінною процентною ставкою «Економ» у розмірі 2% за один день користування кредитом.

Згідно з довідкою № 15160/24-ДПЗ від 11 вересня 2024 року розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року становить 10 430,00 грн і складається із: 3 500,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 6 930,00 грн прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 34).

Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом в межах погодженого сторонами строку кредитування 14 днів до 07 січня 2021 року у визначеному договором розмірі 980,00 гривень.

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, жодних заперечень щодо цього суду не надала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року в розмірі 4 670,19 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредит 3 500,00 грн, заборгованості за відсотками 980,00 грн, 3% річних за період з 30.11.2021 по 23.02.2022 від суми боргу 4670,19 грн 31,67 грн, інфляційне збільшення боргу за період грудень 2021- лютий 2022 року від суми боргу 4670,19 грн 158,52 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року, звіту про виконану роботу від 10 жовтня 2024 року відповідно до вказаного договору та платіжної інструкції № 1191 від 07 жовтня 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 4 000,00 гривень (а.с. 6-11).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Новий Колектор» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3 000 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 288,50 гривень (3 000,00 грн х 42,95% : 100%).

Також, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 040,56 грн, виходячи з розрахунку: 4 670,19 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) : 10 872,05 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (0, 01133, м. Київ, Печерський район, вул. Алмазова Генерала, 13, оф. 601) заборгованість за кредитним договором № 25.12.2020-100003785 від 25 грудня 2020 року в розмірі 4 670 (чотири тисячі шістсот сімдесят) гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 040 (одну тисячу сорок) гривень 56 копійок і витрати на правничу допомогу в розмірі 1 288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) гривень 50 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 10 березня 2025 року.

СуддяМ.Герасименко