Справа № 932/7636/24
(2/199/1259/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

01.04.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Григоренко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання неправомірною відмови у приватизації житла та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірною відмову у приватизації житла та зобов`язання вчинити певні дії. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона, ветеран праці, разом із членами її сім`ї постійно проживає на умовах найму у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , державного житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Дніпро, та за цією адресою зареєстрована з 11.01.2017 року.

Позивач зазначає, що перед зверненням до суду з даним позовом, вона тричі зверталася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із відповідними заявами, та з доданням відповідного переліку документів, які подаються громадянином до органу приватизації та передбачених у пункті 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (із змінами та доповненнями).

Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради тричі неправомірно їй відмовляв у використанні права приватизації вищезазначеної квартири з посиланням на те, що вона вже брала участь в приватизації і загальна площа квартири АДРЕСА_2 , перевищує 14,15 кв. м (розрахований відповідачем залишок на двох осіб після попередньої приватизації). Підставою у відмові надання адміністративної послуги є ненадання необхідних документів у повному обсязі, при цьому, не вказуючи, які конкретно необхідні документи не надано, та ігноруючи її правом ветерана праці на безоплатну приватизацію, та передачу/отримання у власність займану нею квартиру.

Розглянувши заяву позивача від 15.05.2024, з повним пакетом передбаченим відповідними нормативно-правовими актами документів, про приватизацію квартири АДРЕСА_2 , Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради своїм листом від 28.05.2024 № 3/16-2748 відмовив в приватизації квартири з посиланням на норми пункту 5 статті 5 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (із змінами та доповненнями), а також відмовив у наданні адміністративної послуги з підстав (мовою оригіналу): «ненадання необхідних документів у повному обсязі», при цьому проігнорувавши фактичними обставинами, та приписами/нормами абзацу п`ятого пункту 1 статті 6 цього ж Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (із змінами та доповненнями), де зокрема законодавцем встановлено, що незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними: квартири (будинки), в яких мешкають громадяни ветерани праці, що пропрацювали: не менше 25 років - жінки, 30 років - чоловіки.

Позивач посилається на те, що протиправне рішення оформлене вищезазначеним листом-відмовою Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради не ґрунтується на фактичних обставинах, та нормах спеціального Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (із змінами та доповненнями).

Позивач зазначає, що вона та члени її сім`ї (на той період складом сім`ї чотири особи) не повністю використали свої права на безоплатну приватизацію. Дійсно, загальна площа квартири АДРЕСА_2 , перевищує залишок 14,15 кв.м. (залишок на двох осіб після першої участі в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 65,7 кв.м.).

Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради відмовляючи у вищезазначений спосіб своїм листом від 28.05.2024 № 3/16-2748 та від 02.08.2024 № Ф-298/0-1/09-24 в реалізації права на приватизацію шляхом безоплатної передачі квартири, в якій позивач постійно проживає разом із членами сім`ї, проігнорував вимоги абзацу п`ятого пункту 1 статті 6, пункту 10 статті 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду» (із змінами та доповненнями), позбавив її, та її сім`ю права на приватизацію шляхом безоплатної передачі громадянам квартир, в яких вони постійно мешкають (проживають на умовах найму). У зв`язку з викладеним позивач просила суд визнати неправомірною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради оформлену листами від 28.05.2024 № 3/16-2748, та від 02.08.2024 №Ф-298/0-1/09-24 позивачу у приватизації квартири АДРЕСА_2 . А також визнати за нею право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 71,7 кв. м, житловою площею 41,3 кв. м., та зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради () провести приватизацію квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 71,7 кв. м, житловою площею 41,3 кв. м, на ім`я ОСОБА_1 , надавши їй адміністративну послугу з оформлення реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на дану квартиру.

Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року відкрито провадження по даній справі.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, в якому зазначила, що Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради листом № 3/16-2748 від 28.05.2024 року повідомлено про те, що, позивачка використала своє право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_3 (загальною площею 65,7 кв.м.). Згідно з п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло в межах номінальної вартості житлового чеку (21кв.м. загальної площі на кожного мешканця та 10 кв.м. додатково на сім`ю) один раз. Відповідно до відповіді Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/16 - 2748 від 28.05.2024 року як орган приватизації державного житлового фонду відмовив позивачці у приватизації квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно з додатково наданими до заяви документами, вже брали участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 (загальною площею 65,7 кв.м.), складом сім`ї чотири особи, департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для передачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у власність квартири загальною площею понад 14,15 кв.м (залишок на двох осіб). Оскільки, загальна площа квартири АДРЕСА_2 , перевищує 14,15 кв.м. департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, як орган приватизації житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, не має законних підстав для приватизації зазначеної квартири.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звернулась із заявою до відповідача про у приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 , в якій просила оформити та передати в приватну власність вищевказану квартиру.

Листом департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02 серпня 2024 року їй було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви щодо приватизації житла. Підставою відмови зазначено, що рішенням Конституційного суду України від 10 червня 2010 року №15- рп/2010 дано тлумачення розуміння ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та зазначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано (в одній чи кількох квартирах, будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатковою квадратних метрів на сім`ю. Також зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно з додатково наданими до заяви документами, вже брали участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 (загальною площею 65,7 кв.м.), складом сім`ї чотири особи, департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для передачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у власність квартири загальною площею понад 14,15 кв.м (залишок на двох осіб). Оскільки, загальна площа квартири АДРЕСА_2 , перевищує 14,15 кв.м. департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, як орган приватизації житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, не має законних підстав для приватизації зазначеної квартири.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу ч.1ст.16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Одним із конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обов`язок створення державою умов, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату (ч. 1, 2 ст. 47 Конституції України).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми житлової площі. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використано житлові чеки. Таким чином, закон не позбавляє права на отримання житла осіб, які мають у приватній власності житло, однак при дотриманні двох умов - житло має бути надане у межах норми, а також при умові не використання житлових чеків.

Можливість одержання житла у межах встановленої норми жилої площі при передачі громадянами житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов. Вказана норма визначає також дві складові - передачу громадянами житла, яке перебуває у їх приватній власності (меншої площі) і забезпечення їх натомість житлом у межах встановлених законодавством норм житлової площі.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку санітарної норми 21 кв.м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв.м. на сім`ю.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» житлові чеки - це приватизаційні папери, які отримують усі громадяни України і які використовуються при приватизації державного житлового фонду.

Пунктом 5 статті 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлових чеків або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до роз`яснення Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 4/2-696 від 04.10.2002, кожний громадянин відповідно до п. 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлових чеків або з частковою доплатою. Безоплатна передача житла здійснюється в розрахунку 21 кв.м загальної площі на кожного наймача та додатково 10 кв.м на сім`ю. Тобто, в межах норми, визначеної вказаним Законом, громадяни мають право скористатися правом приватизувати житло в повному обсязі один раз. Таке право може бути використано повністю і по частинах.

Аналогічні роз`яснення надані в листах Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 23 вересня 2005 року за № 4/6-1559 та Міністерства юстиції України від 9 листопада 2006 року за № у-20607-19.

Більш того, Конституційний Суд України своїм рішенням 10 червня 2010 року надав офіційне тлумачення п. 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно з яким кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизацію загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чеку не є повторною.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.06.2010 р. у справі №1-38/2010 також зазначив, що приватизація державного житлового фонду здійснюється з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв.м. на сім`ю.

Встановлення зазначеної санітарної норми є законодавчою гарантією держави забезпечити справедливу передачу громадянам України у власність державного житлового фонду на рівних умовах і в рівних розмірах. Громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків). Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є. Приватизація загальною площею в кількох квартирах держаного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми і номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно з додатково наданими до заяви документами, вже брали участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 (загальною площею 65,7 кв.м.), складом сім`ї чотири особи.

Законодавство передбачає зокрема, що орган приватизації має прийняти рішення щодо приватизації в місячний строк з дня одержання відповідної заяви. Таке рішення може бути - про передачу жилих приміщень у власність громадян або про відмову у приватизації. Вчинити будь-яких інших дій чи прийняти інших рішень орган приватизації не вправі.

В цьому випадку лист-відповідь № Ф-298 від 02.08.2024 року Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради суд розцінює як відмову позивачу у праві на у приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 .

Пунктами 3,5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі.

Таким чином тільки повне використання свого права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду в повній мірі є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла.

Також відповідно до ч. 10 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом, а саме: передбачених п. 2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Вказаний вище перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, отже відмова Департамента житлового господарства Дніпровської міської ради в приватизації займаної позивачем квартири АДРЕСА_2 при наданні передбаченого пакету документів, зокрема і підтвердження невикористання позивачем житлових чеків у повному обсязі, є неправомірною.

Відповідно до ст. 60 Закону «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача в оформленні приватизації квартири позивачу порушує її право на отримання житла у свою власність.

За таких підстав, з метою ефективного захисту прав позивачів, враховуючи способи захисту цивільних прав, а також той факт, що вимога про зобов`язання вчинити певні дії є похідною від вимоги щодо визнання відмови у приватизації квартири протиправною, а позивачами в мотивувальній частині позовної заяви акцентується увага саме на протиправність такої відмови, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною відмови відповідача у приватизації квартири, зобов`язавши Департамент житлового господарства повторно розглянути заяву ОСОБА_1 по приватизацію приватизації житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання здійснити передачу квартири у власність, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин право на приватизацію згідно наданого пакету документів.

Суд, в цьому випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за № 761/28893/16ц.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання здійснити передачу квартири у власність не підлягають задоволенню, оскільки суд, в цьому випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за вищенаведеними в рішенні нормами права.

Крім того, суд вважає такими, що не підлягає задоволенню вимога про визнання відмови відповідача позивачу в приватизації квартири від 28.05.2024 року, оскільки позивач скористалась своїм правом та повторно звернулась до відповідача із заявою про приватизацію житла, таким чином, правовідносини між сторонами щодо відмови у приватизації від 28.05.2024 року вичерпали свою дію.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.1,2,4,12,76,78,81,82,95,141,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання неправомірною відмови у приватизації житла та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними відмову від 02.08.2024 року Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради ОСОБА_1 у приватизації житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Департамент житлового господарства повторно розглянути заяву ОСОБА_1 по приватизацію приватизації житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (, м. Дніпро, вул. Воскресенська,16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Повне рішення складено 09 квітня 2025 року.

Суддя Руденко В.В