Справа № 587/137/25
13 березня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участі секретаря судового засідання Бондаренко О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 14 січня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить справу розглядати за відсутності представника банку та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Суд, розглянувши позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить таких висновків.
Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі -ЦК України), Господарським кодексом України (надалі -ГК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства
Судом встановлено, що 12 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 492861-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) з пропозицією укласти договір (офертою) та прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) щодо укладення договору шляхом обміну електронним повідомленням через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Вищезазначений договір №492861-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 12 березня 2024 року укладений у електронній формі та підписаний відповідачем аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора UA-1871 (а.с. 15-26, 31-40).
Сторони в п. 3 договору кредиту погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
Також сторонами погоджений новий графік платежів. Додаткова угода підписана відповідачем аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора UA-3540 (а.с. 27-30).
Довідкою АТ «Таскомбанк» підтверджено, що в рамках договору №83 від 11 листопада 2020 року з ТОВ «Бізпозика» банком було здійснено успішне зарахування коштів на карту НОМЕР_3 ОСОБА_1 за кредитним договором №492861-КС-001 від 12 березня 2024 року в сумі 3000,00 грн (а.с. 35 зв.б.).
За встановлених обставин позивач ТОВ «Бізнес Позика» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці ОСОБА_1 кошти за договором про надання кредиту у встановленому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак остання в односторонньому порядку відмовилась від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустила спірну заборгованість.
При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не подано.
Вищевказаний кредитний договір та додаткова угода укладено відповідно до Закону України «Про електрону комерцію» та такі прирівнюються до укладених договорів у письмовій формі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Щодо прострочених платежів по процентах, які позивач просить стягнути у сумі 105369,88 грн, суд виходить з таких підстав.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Суд зазначає, що позивачем нараховувались відсотки у період з 12 березня 2024 року по 26 листопада 2024 року, що стверджується наданим розрахунком (а.с. 12-13).
Суд вважає розрахунок за вказаний період необґрунтованим, оскільки його здійснено поза межами строку дії договору, визначеного в договорі від 12 березня 2024 року, тобто за межами строку кредитування.
Водночас, уклавши Додаткову угоду 12 березня 2024 року, сторони узгодили і графік платежів, а також загальну вартість кредиту для споживача, і саме ці умови розуміла і сприймала відповідач при підписанні додаткової угоди до кредитного договору.
Таким чином, суд встановив, що відповідачка уклала кредитний договір з позивачем, отримала кредитні кошти та зобов`язувалася повернути тіло кредиту та проценти, обумовлені кредитним договором, однак після закінчення строку дії договору банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.
Оскільки позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за процентами в сумі 105369,88 грн, тому вказана вимога судом задовольняється частково.
Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає таке.
Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п. 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Пунктами 9, 11 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З цього випливає, що споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.
За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати комісійної винагороди за надання кредиту.
Крім того, відповідно до ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі №175/1543/16-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 264 ЦПК України має враховуватися судом.
Виходячи з цього, суд приходить до висновку про необґрунтованість стягнення з відповідачки заборгованості за комісією.
Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів були порушені права позивача як кредитодавця.
В частині позовних вимог щодо стягнення решти розміру процентів та комісії за надання кредиту необхідно відмовити за їх безпідставністю.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1356,54 грн., сплачений позивачем під час звернення з вказаним позовом до суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (0,56% від 2422,40 грн.)
Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265, 268, 272, 280-283, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І. Г. Вортоломей