Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №712/7654/24
Провадження № 2-п/711/3/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.,

при секретарі Кошубінська Л.В.

за участі:

представника позивача адвоката Джирми А.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Топора І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

02.10.2024р. судом ухвалено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Відповідно до такого рішення суд задовольнив позов частково та ухвалив: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 129 471,70грн. та судовий збір в розмірі 1 294,72грн.

20.12.2024р. від відповідача на адресу суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій відповідач просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду та скасувати заочне рішення суду від 02.10.2024р. В обґрунтування таких вимог в заяві зазначено, що відповідач не з`являвся в судові засідання з розгляду справи з поважних причин (перебування за межами м. Черкаси; хвороба; запізнення на судове засідання). В якості підстави для скасування заочного рішення в заяві вказується на необхідність повторного розгляду справи, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач посилається на те, що він свої зобов`язання перед позивачкою виконав в повному обсязі (здійснив закупівлю та поставку будівельних матеріалів; виконав всі замовлені ремонтні роботи), що підтверджується видатковою накладною №Д- від 21.11.2023р., пояснення ми свідка ОСОБА_3 та змістом переписки сторін у месенджері. Будь-яких претензій щодо кількості та якості виконаних робіт позивачка до відповідача не висловлювала. Також відповідач посилається на те, що суд розглянув справу поза межами позовних вимог, вказавши в рішенні що необхідно розірвати договір підряду, хоча позивачка цього не просила, і при цьому суд не зазначив дати такого договору.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду відповідач посилається на те, що копію заочного рішення він отримав 21.11.2024р., а заява про перегляд заочного рішення подана ним 20.12.2024р., тобто в межах тридцятиденного строку, передбаченого ст. 284 ЦПК України. Відповідач зазначає, що через воєнний стан та постійні повітряні тривоги, під час яких доступ до приміщення суду заборонений, він не мав можливості ознайомитись з матеріалами справи та отримати копію заочного рішення суду раніше ніж 21.11.2024р., а тому пропустив строк подання заяви про перегляд такого судового рішення з поважних причин.

14.01.2025р. від представника позивачки на адресу суду надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення суду, в яких просить відмовити відповідачу у перегляді заочного рішення суду. В обґрунтування своєї позиції сторона позивача посилається на відсутність поважних причин для поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення та відсутність доказів на спростування обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали заяву про перегляд заочного рішення суду та наполягали на її задоволенні, поновленні строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду, скасуванні заочного рішення суду та призначенні справи до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти вимог відповідача про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на відсутність правових підстав для скасування заочного рішення суду та пропуск відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду без поважних причин.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зміст заяви про перегляд заочного рішення суду та надані відповідачем докази, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Аналіз змісту передбаченої законом процедури розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду свідчить, що суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

За обставинами даної судової справи судом встановлено, що заочне рішення було ухвалено судом 02.10.2024р.

Заява відповідача про перегляд заочного рішення суду надійшла до суду 20.12.2024р., а отже очевидною є та обставина, що строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду є пропущеним.

Натомість стороною відповідача заявлене клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, яке обґрунтоване тим, що відповідний строк був пропущений з поважних причин.

Надаючи оцінку доводам сторони відповідача щодо наявності підстав для поновлення відповідного процесуального строку суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України установлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2024 у справі №756/11081/20 акцентувала увагу, що «запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.»

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п. 41)».

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження як підстави для його поновлення суд враховує критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109).

Усталеним у практиці ЄСПЛ є підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.

З огляду на сформовані критерії суд зазначає, що за обставинами цієї справи при вирішенні питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає оцінці, зокрема, процесуальна поведінка відповідача під час розгляду справи в суді, а також її дії після отримання інформації про постановлене рішення.

За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач з 20.06.2012р. має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у житлі за адресою: АДРЕСА_1 . Саме за такою адресою судом здійснювалось надсилання всіх процесуальних документів під час судового провадження. До того ж саме така адреса зазначена у всіх заявах відповідача, які він подавав до суду /а.с. 63, 82, 87/. Натомість судові повістки про виклик разом з копіями відповідних документів повертались до суду без вручення з підстав відсутності відповідача за такою адресою /а.с. 35, 62, 70/.

В той же час, судом додатково вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом надсилання судової повістки засобами мобільного зв`язку із застосуванням месенджера «Вайбер» на мобільний номер, який перебуває у користуванні відповідача, а також розміщенням оголошення про виклик відповідача на веб-порталі суду.

Отже відповідач був належним чином повідомленим про всі дати судових засідань, які призначались для розгляду справи (15.08.2024, 05.09.2024, 02.10.2024), проте жодного разу не з`явився на такі засідання та не скористався своїм правом подати відзив проти позову у визначений судом строк, хоча скористався правом заявити клопотання про відкладення розгляду справи (заява від 05.09.2024), яке судом було задоволено.

Розгляд справи в заочному порядку відбувався 02.10.2024р., про що відповідач достовірно знав, оскільки прибув до приміщення суду, але із запізненням, внаслідок чого судове засідання було розпочато без його участі, що не заперечується самим відповідачем. До того ж відповідач був присутнім під час проголошення скороченого судового рішення, що також не заперечується самим відповідачем. При цьому, суд звертає увагу, що повний текст рішення був складений 09.10.2024р., а його копія направлена відповідачу 11.10.2024р., проте також повернулася до суду без вручення з підстав відсутності відповідача за адресою зареєстрованого місця проживання /а.с. 81, 85/.

22.10.2024р. відповідач звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами судової справи №711/7654/24 /а.с. 82/. Згідно розписки відповідача на такій заяві, то фактично він ознайомився з матеріалами справи та отримав копії всіх необхідних йому документів лише 21.11.2024р.

14.11.2024р. позивачкою було отримано виконавчий лист на виконання заочного рішення суду від 02.10.2024р. /а.с. 83/.

Заява про перегляд заочного рішення суду надійшла до суду 20.12.2024р.

Порядок обчислення процесуальних строків передбачений статтею 124 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

За обставинами справи судом встановлено, що відповідач ознайомився з матеріалами справи в суді 21.11.2024р. і отримав копії всіх необхідних процесуальних документів /а.с. 82/. Таким чином, враховуючи приписи ч. 3 ст. 284 ЦПК України, відповідач має право на поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, за умови, що відповідна заява подана до суду до 11.12.2024р. включно.

В той же час, як вже було зазначено, заява про перегляд заочного рішення надійшла до суду 20.12.2024р. Отже очевидною є та обставина, що відповідна заява була подана відповідачем з пропуском строку, передбаченого ч. 3 ст. 284 ЦПК України.

До того ж відповідачу достеменно було відомо про наявність судової справи у суді та її номер, а відтак він мав можливість ознайомитись зі змістом судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки судові рішення всіх судів є у вільному доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Окремо суд звертає увагу щодо необхідності належного виконання учасниками справи їх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному становленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`зковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 6) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Варто звернути увагу, що порядок реалізації відповідачем права на подання відзиву та доказів, якими він обґрунтовує заперечення проти позовних вимог, регламентується законом та реалізується в межах строків, встановлених законом та судом. З огляду на засади диспозитивності та змагальності цивільного судочинства негативні наслідки відмови від реалізації відповідачем такого права покладаються на відповідача (ч. 4 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

При цьому, як зазначив Верховний Суду своїй постанові від 29.09.2022р. по справі №500/1912/22, застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В цьому контексті варто звернути увагу, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

За обставинами даного судового провадження судом встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про всі (три) призначені судом судові засідання з розгляду справи. Натомість жодного разу не з`явився у призначений судом час для участі у відповідних судових засіданнях, не подавав відзиву проти позову у визначений судом строк та не вживав заходів для ознайомлення з матеріалами справи, аж допоки не довідався про розгляд судом справи в заочному порядку. Отже слід виснувати, що відповідач не виявляв під час судового провадження належного ставлення до своїх процесуальних обов`язків, а отже не дотримувався засад добросовісності процесуальної поведінки.

За таких обставин твердження відповідача про необхідність прийняття та розгляду судом його заяви про перегляд заочного рішення з урахуванням його заперечень та доказів, що стосуються суті обставин спірних правовідносин, не відповідають засадам пропорційності цивільного судочинства і матимуть наслідком порушення процедури судового провадження, зокрема, в частині рівності прав та обов`язків учасників справи, а також індивідуальної юридичної відповідальності учасників справи за наслідки їх процесуальної поведінки.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зауважує, що відповідно до засад змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Аналогічна за своїм змістом норма передбачена і у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, слід виснувати, що обов`язок доказування поважності причин, які стали підставою пропуску строку для вчинення процесуальної дії, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про поновлення такого строку.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, які з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчили б про поважність причин пропуску відповідачем строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2024р. у справі №756/11081/20, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09.11.2021р. у справі №214/5505/16, виклала висновок, що «оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення».

Таким чином, за обставинами даного судового провадження суд доходить висновку про відсутність поважних обставин, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк, а тому його клопотання про поновлення цього процесуального строку задоволенню не підлягає.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 127, 259-261, 286-288 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.10.2024 року відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.10.2024 у справі №712/7654/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 14 березня 2025 року.

Головуючий: В.М. Скляренко