ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг цивільну справу № 219/14256/18 за позовом ОСОБА_1 до Спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Родіон Геннадійович,

на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик» (далі по тексту СОК «Доломітчик») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що 16 липня 2014 року позивач була прийнята на роботу до відповідача на посаду бухгалтера 2 категорії та після отримання вищої освіти за фахом економіст з 01 січня 2017 року була переведена за наказом відповідача на посаду головного бухгалтера.

15 серпня 2018 року рішенням Бахмутської міської ради було затверджено Статут СОК «Доломітчик» в новій редакції, як визначена структура та гранична чисельність СОК «Доломітчик» та зобов`язано тимчасово виконуючого обов`язки директора відповідача привести у відповідність штатний розпис, у зв`язку з чим, останній видав наказ № 50 від 04 вересня 2018 року «Про скорочення численності та штату працівників», згідно якого була скорочена посада головного бухгалтера, яку займала ОСОБА_1

04 вересня 2018 року позивачу було вручене письмове попередження про скорочення посади головного бухгалтера та розірвання трудового договору не раніше, ніж за два місяці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким ОСОБА_1 не погодилась, про що зазначила у примірнику письмового попередження.

08 листопада 2018 року в.о. керівника відповідача видав наказ № 44-к про звільнення позивача з посади головного бухгалтера з 12 листопада 2018 року за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, копія якого була вручена позивачці 09 листопада 2018 року, про протиправність котрого позивачка висловила свою думку, зробивши відповідний запис на його примірнику.

12 листопада 2018 року позивачці була вручена трудова книжка з відповідним записом про її звільнення.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки, приймаючи рішення про затвердження Статуту у новій редакції, Бахмутська районна рада змінила форму ведення бухгалтерського обліку відповідача, скасувавши утворену раніше бухгалтерську службу та поклавши повноваження головного бухгалтера на спеціаліста (бухгалтера), на якого покладаються виконання завдань та функціональних обов`язків бухгалтерської служби.

При цьому позивачка зазначає, що 23 серпня 2018 року відповідачем видано наказ №34-к про прийняття з 27 серпня 2018 року на роботу, на посаду 0,5 ставки бухгалтера, ОСОБА_2 з окладом згідно штатного розкладу, з випробувальним терміном 2 місяці.

При цьому, у штатному розпису відповідача, який діяв з 01 січня 2018 року, зазначена посада - бухгалтер 2 категорії, яка на той час була вакантна.

Нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_2 здійснювалась як бухгалтеру 2 категорії, тобто останню прийнято на роботу як бухгалтера 2 категорії.

Разом з тим, відповідач зазначену посаду не пропонував позивачу, чим порушив кваліфікаційні вимоги. Скорочуючи посаду бухгалтера 2 категорії, яку фактично з 27 серпня 2018 року займала ОСОБА_2 , яка не відповідає кваліфікаційним вимогам на зайняття цієї посади в бюджетній установі, відповідач не повідомив її про наступне скорочення, що свідчить про дискримінацію позивача, що також підтверджується наказом відповідача № 47-к від 08 листопада 2018 року, згідно якого відповідачем збільшено кількість штатних посад бухгалтера шляхом введення до свого штату штатної посади бухгалтера 1,0 ставки з 13 листопада 2018 року та призначаючи ОСОБА_2 на цю посаду з 13 листопада 2018 року за її згодою, з наданням права другого підпису.

При цьому, відповідачем проігноровані вимоги п. 11 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 59 від 26 січня 2011 року.

Відповідно ст. 42 КЗпП України позивач, яка займала посаду головного бухгалтера, повністю відповідає професійно-кваліфікаційним характеристикам, які пред`являються до спеціаліста. Таким чином, відповідачем не виконано вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Також позивач вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 869,11 гривень за кожний робочий день вимушеного прогулу починаючи з 13 листопада 2018 року.

На підставі наведеного вище позивач просила суд визнати її звільнення відповідачем з посади головного бухгалтера з 12 листопада 2018 року за скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним, поновити її на раніше займаній посаді з 13 листопада 2018 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 869,11 гривень за кожний робочий день, починаючи з 13 листопада 2018 року по день ухвалення рішення суду включно.

Артемівський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив, визнав неправомірним та скасував наказ СОК «Доломітчик» від 08 листопада 2018 року № 44-к про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України. Поновив ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера СОК «Доломітчик» з 13 листопада 2018 року. Стягнув із СОК «Доломітчик» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2018 року по 11 лютого 2020 року, що становить 808 356, 80 гривень з утриманням з цих сум податків та інших обов`язкових платежів. Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Донецький апеляційний суд постановою від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу СОК «Доломітчик» залишив без задоволення, а рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу Спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик» задоволено частково. Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до СОК «Доломітчик» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, окрім посилання на обставини справи, мотивує тим, що на момент персонального попередження позивача про майбутнє звільнення та до моменту її звільнення, тобто з 04 вересня 2018 року по 12 листопада 2018 року, на підприємстві відповідача була вакантна посада 0,5 ставки бухгалтера, так як після видачі наказу від 04 вересня 2018 року № 50 було введено посаду бухгалтера у кількості 1 штатна одиниця, а згідно Наказу № 34-к від 23 серпня 2018 року «Про прийняття на роботу» ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду 0,5 ставки бухгалтера з 27 серпня 2018 року, тобто до 08 листопада 2018 року (видачі наказу про звільнення) у відповідача була вакантною посада ще 0,5 ставки бухгалтера. Тобто у комплексі могло працювати два бухгалтера по 0,5 ставки, що відповідало б як Статуту відповідача, так і структурі та граничної чисельності СОК «Доломітчик». Проте 0,5 ставки посади бухгалтера позивачці з моменту попередження про майбутнє звільнення і до її звільнення роботодавець, в порушення положень ст.49-2 КЗпП України, не пропонував.

Посилаючись на висновки Верховного Суду в аналогічних справах, апелянт наполягає на тому, що за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав обов`язок щодо працевлаштування працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні (інші особи), які з`явилися на підприємстві потягом усього періоду і існували на день звільнення, при цьому матеріали справи підтверджують, що роботодавцем, в порушення вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України та ч.3 ст.49-2 КЗпП України не були запропоновані позивачці всі наявні у відповідача вакантні посади на час її звільнення, які б відповідали її освіті, кваліфікації та досвіду.

Також апелянт наполягає на стягненні з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку 869,11 гривень за кожний робочий день, починаючи з 13 листопада 2018 року по день ухвалення рішення суду включно

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти її задоволення та вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно наказу від 15 липня 2014 року №19 ОСОБА_1 прийнята на роботу бухгалтером 2 категорії СОК «Доломітчик» з 16 квітня 2014 року з іспитовим строком та оплатою згідно штатного розпису, наказом від 03 січня 2017 року № 1-к її переведено з посади бухгалтера 2 категорії на посаду головного бухгалтера СОК «Доломітчик» з 01 січня 2017 року, що підтверджується копіями наказів від 15 липня 2014 року № 19, від 03 січня 2017 року № 1-к та копією трудової книжки від 29 грудня 2009 року серії НОМЕР_1 (том 1 а. с. 9, 10, 12, 13).

Відповідно штатного розпису, який введений в дію з 01 липня 2014 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 20,25 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с.168).

Штатним розписом, який введений в дію з 01 травня 2016 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 21,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с. 169).

Відповідно штатного розпису, який введений в дію з 01 жовтня 2016 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 21,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с. 158, 159).

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 01 грудня 2016 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 21,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с. 46-47).

З копії заяви ОСОБА_3 від 30 грудня 2016 року встановлено, що остання просила перевести її на посаду бухгалтера на 0,5 ставки та діловода на 0,5 ставки у зв`язку зі зміною шатного розпису (том 1 а. с. 173, 174).

Штатним розписом, який введений в дію з 01 січня 2017 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 21,12 штатних одиниць. В ньому зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади (том 1 а. с. 48-49).

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 01 жовтня 2017 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 23,62 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 1 штатної посади та головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с. 164).

З переліку змін до штатного розпису на 2017 рік встановлено, що виведено із штатного розпису посади, у тому числі бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та введено до штатного розпису посади, у тому числі головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с. 163).

Згідно з штатним розписом, який введений в дію з 01 січня 2018 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 23,62 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с. 165).

З переліку змін до штатного розпису на 2018 рік встановлено, що із штатного розпису виведено посади, у тому числі головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади, бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та введено до штатного розпису посаду бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а.с.166).

Рішенням Бахмутської районної ради від 15 серпня 2018 року № 7/30-526 «Про затвердження Статуту в новій редакції, структури та граничної численності СОК «Доломітчик» затверджено Статут, структуру та граничну чисельність СОК «Доломітчик» в новій редакції, у тому числі зобов`язано т.в.о. директора привести у відповідність з затвердженими п. 2 цього рішення структурою та граничною чисельністю штатний розпис СОК «Доломітчик», який вводиться в дію не раніше 01 листопада 2018 року, у разі необхідності змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників СОК «Доломітчик» здійснити у відповідності з вимогами законодавства України (том 1 а. с. 31, 32).

На підставі рішення Бахмутської районної ради від 15 серпня 2018 року № 7/30-526 «Про затвердження Статуту в новій редакції, структури та граничної чисельності спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик», керуючись пунктом 1 частини першої статті 40, статтею 49-2 КЗпП України, СОК «Доломітчик» видало наказ від 04 вересня 2018 року № 50 «Про скорочення чисельності та штату працівників» згідно якого, наказано: скоротити посади головного бухгалтера та діловода; скоротити наступну кількість штатних посад СОК «Доломітчик» посаду бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатна посада та посаду адміністратора у кількості 0,5 штатна посада; ввести наступну кількість штатних посад до штату СОК «Доломітчик» - посаду бухгалтера у кількості 1 штатна посада та посаду адміністратора у кількості 1 штатна посада (а. с. 14, 38).

З п.7.2 статуту СОК «Доломітчик» (нова редакція), затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 15 серпня 2018 року № 7/30-526 встановлено, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку спорткомплексу до штату спорткомплексу вводиться посада бухгалтера (том 1 а.с.197-205).

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 13 листопада 2018 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 23,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а.с.167).

Наказом від 23 серпня 2018 року № 34-к ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду 0,5 ставки бухгалтера з 27 серпня 2018 року з окладом згідно штатного розкладу, з випробувальним терміном 2 місяці (том 1 а. с.45).

06 вересня 2018 року ОСОБА_1 було ознайомлено з письмовим попередженням від 04 вересня 2018 року № 69, яке ОСОБА_1 підписала із зауваженням щодо незгоди з попередженням, оскільки вважає його протиправним, що підтверджується його копією (том 1 а. с. 15).

ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера СОК «Доломітчик» з 12 листопада 2018 року за скороченням штату, що підтверджується копією наказу від 08 листопада 2018 року № 44-к (том 1 а. с.16).

Звертаючись до суду з позовом про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач посилалась на те, що при скороченні чисельності працівників відповідача було порушено процедуру, а саме позивачу не було запропоновано усі наявні у відповідача вакантні посади на час її звільнення, які б відповідали її освіті, кваліфікації та досвіду посади.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з дотримання СОК «Доломітчик» норм КЗпП України при проведенні скорочення посади головного бухгалтера та при звільненні ОСОБА_1 із вказаної посади.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Порядок вивільнення працівників, закріплений у Кодексі законів про працю України, включає наступні вимоги, які повинні бути дотримано роботодавцем: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (частина перша статті 49-2 КЗпП України); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (частина друга статті 49-2 КЗпП України); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (частина третя статті 49-2 КЗпП України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Закон вимагає попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше як за два місяці.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України).

Тобто, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги статей 40 і 49- 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

Відповідно частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При вирішенні трудового спору, пов`язаного зі звільненням відповідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України з`ясуванню підлягають питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджено його за 2 місяці про наступне вивільнення. Таку позицію висловив Верховний Суд України у пункті 19 постанови Пленуму № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

У постанові Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15 вказано, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-3 3цс 14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

У постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц та від 8 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 вказано, що якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду.

Верховний Суд у постанові по справі № 761/41149/16-ц від 29 січня 2020 року роз`яснив, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення... Працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин...».

Аналогічна позиція Верховного Суду наведена у постанові від 9 грудня 2021 року (справа № 646/2661/20) : «...роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

За приписами ч. 2 ст. 40, ч. 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, вищим органом управління прийнято рішення змінити структуру та граничну чисельність спортивно-оздоровчого комплексу «Доломітчик» в новій редакції, у тому числі зобов`язано т.в.о. директора привести у відповідність з затвердженими п. 2 цього рішення структурою та граничною чисельністю штатний розпис СОК «Доломітчик», який вводиться в дію не раніше 01.11.2018 р., у разі необхідності, змінити в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників СОК «Доломітчик» здійснити у відповідності з вимогами законодавства України.

Роботодавець видав наказ № 50 від 04 вересня 2018 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» за змістом якого передбачено скорочення посади головного бухгалтера, передбачено введення до штату СОК «Доломітчик» посади, після видання наказу № 50 від 04 вересня 2018 року, роботодавець надав позивачці письмове попередження № 69 від 04 вересня 2018 року, за змістом якого (за два місяці до планованого скорочення посади позивачки) повідомляв ОСОБА_1 про наступне можливе звільнення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що твердження позивачки про порушення роботодавцем передбаченого статтею 49-2 КЗпП України порядку її звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не підтверджені позивачкою належними та допустимими доказами.

На думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про законність звільнення ОСОБА_1 з посади, оскільки роботодавець дотримався порядку вивільнення, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України.

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача не було правових підстав для застосування щодо ОСОБА_1 приписів ст. 42 КЗпП України, тому що на момент попередження ОСОБА_1 про скорочення займаної нею посади працівник ОСОБА_2 зайняла посаду бухгалтера з 27 серпня 2018 року із встановленням їй випробувального терміну, впродовж якого на неї, згідно ст. 26-28 КЗпП України, поширюється законодавство про працю в тому числі і в частині попередження не менш ніж за 2 місяці про будь-які суттєві зміни та майбутнє можливе вивільнення з ініціативи роботодавця. Таким чином, відповідач по справі до 27 жовтня 2018 року не мав правових підстав попереджати працівника ОСОБА_2 про переведення чи майбутнє можливе вивільнення, а попередивши навіть 27 жовтня 2018 року не мав правових підстав звільняти вказаного працівника раніш, аніж 27 грудня 2018 року, що лежить поза межами періоду фактичного вивільнення ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що на момент персонального попередження позивача про майбутнє звільнення та до моменту її звільнення, тобто з 04 вересня 2018 року по 12 листопада 2018 року, на підприємстві відповідача була вакантна посада 0,5 ставки бухгалтера, так як після видачі наказу від 04 вересня 2018 року № 50 було введено посаду бухгалтера у кількості 1 штатна одиниця, а згідно Наказу № 34-к від 23 серпня 2018 року «Про прийняття на роботу» ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду 0,5 ставки бухгалтера з 27 серпня 2018 року, тобто до 08 листопада 2018 року (видачі наказу про звільнення) у відповідача була вакантною посада ще 0,5 ставки бухгалтера та у комплексі могло працювати два бухгалтера по 0,5 ставки, що відповідало б як Статуту відповідача, так і структурі та граничної чисельності СОК «Доломітчик», однак 0,5 ставки посади бухгалтера позивачці з моменту попередження про майбутнє звільнення і до її звільнення роботодавець, в порушення положень ст.49-2 КЗпП України, не пропонував, колегією суддів не приймаються до уваги.

Так, з переліку змін до штатного розпису на 2017 рік встановлено, що із штатного розпису відповідача виведено посади, у тому числі бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та введено до штатного розпису посади, у тому числі головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с. 163).

Згідно з штатним розписом, який введений в дію з 01 січня 2018 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 23,62 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а. с. 165).

З переліку змін до штатного розпису на 2018 рік встановлено, що з 13 листопада 2018 року із штатного розпису виведено посади, у тому числі головного бухгалтера у кількості 1 штатної посади, бухгалтера 2 категорії у кількості 0,5 штатної посади та введено до штатного розпису посаду бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а.с.166).

З п.7.2 статуту СОК «Доломітчик» (нова редакція), затвердженого рішенням Бахмутської міської ради від 15 серпня 2018 року № 7/30-526 встановлено, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку спорткомплексу до штату спорткомплексу вводиться посада бухгалтера (том 1 а.с.197-205).

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 13 листопада 2018 року, затверджено штат СОК «Доломітчик» у кількості 23,12 штатних одиниць, у тому числі зазначена посада бухгалтера у кількості 1 штатної посади (том 1 а.с.167).

Отже, посилання апелянта на те, що на момент персонального попередження позивача про майбутнє звільнення та до моменту її звільнення, тобто з 04 вересня 2018 року по 12 листопада 2018 року, на підприємстві відповідача була вакантна посада 0,5 ставки бухгалтера, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи копіями штатних розписів відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про законність звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та дотримання роботодавцем порядку вивільнення працівників, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України, тому в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача як про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, так і про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від вимог позивача про поновлення її на роботі.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Родіон Геннадійович, залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста