Рішення

Іменем України

13 березня 2025 року

смт Краснопілля

справа № 591/7808/24

провадження № 2/578/23/25

Краснопільський районний суду Сумської області у складі: головуючого судді Косар А. І.

учасники судового процесу:

представник позивача Борох В. М.в режимі відеоконференції,

представник третьої особи Гомза Д. В. в режимі відеоконференції,

неповнолітня дитина ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,

свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в режимі відеоконференції,

секретар судового засідання Литвин А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Краснопілля Сумського району Сумської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

позивач: ОСОБА_3

в особі представника адвоката Борох Валерія Миколайовича

відповідач: ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області

предмет позову: спір про позбавлення батьківських прав

і установив:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_3 через представниказвернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, у якому просить: позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 02.11.2007 по 13.03.2017 сторони перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_1 . Після розлучення відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками матері по утриманню та вихованню доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не створює умов для нормального спілкування з нею, що і є підставою для звернення до суду з указаним позовом.

Процесуальні дії у судовій справі єдиний унікальний номер 591/7808/24

На виконання положень частини 8 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК/, за запитом з Єдиного державного демографічного реєстру 12.08.2024 засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» Зарічний районний суд м. Суми сформував відповідь №733517 щодо адреси реєстрації відповідача на території с. Миропілля Сумського району Сумської області.

15 серпня 2024 року Ухвалою Зарічний районний суд м. Суми передав цивільну справу єдиний унікальний номер 591/7808/24 на розгляд до Краснопільського районного суду Сумської області за підсудністю.

04.09.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у Краснопільському районному суді Сумської області визначено такий склад: головуючий суддя Косар Алевтина Іванівна.

09 вересня 2024 року Ухвалою позовну заяву ОСОБА_3 суд залишив без руху.

30.09.2024 представник позивача надіслав позовну заяву у новій редакції /уточнена/, а також клопотання про витребування від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (вул. Володимирська, номер будинку:26, місто Київ, 01601) інформацію про перетин державного кордону України на в`їзд та виїзд громадянкою України ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2022 по теперішній час.

04 жовтня 2024 року Ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. Залучив до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:Службу у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області. Витребував від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (вул. Володимирська, буд. 26, місто Київ, 01601) інформацію про перетин державного кордону України на в`їзд та виїзд громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за період з 01.03.2022 по теперішній час.

06 грудня 2024 року суд провів підготовче засідання і Ухвалою від 06 грудня 2024 року закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

13 березня 2025 року проголошено судове рішення.

Аргументи учасників судового процесу

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав. Стверджує, що, після розлучення, останні сім років відповідач свідомо не виконує обов`язків щодо вихованнядоньки, не цікавиться станом здоров`я дитини, навчанням та фізичним розвитком, не проявляє батьківських почуттів, піклування та турботи.У зв`язку з військовою агресією російської федерації у 2022 році, відповідач виїхала за кордон без доньки, де утворила нову родину та народила другу дитину, тим самим ОСОБА_4 не бере належної участі у вихованні доньки, не спілкується із нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Фактично, з 2017 року донька проживає збатьком та перебуває на його повному утриманні, заборгованість ОСОБА_4 по аліментним платежам становить 42 210 грн; позивач та неповнолітня дитина є внутрішньопереміщеними особами і проживають наразі у м. Ужгороді. Донька ОСОБА_1 немає до матері ніяких почуттів і мати у свою чергу не намагається змінити поведінку у кращу сторону.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив на позов не надходив. Разом з цим, засобами електронної пошти від відповідача ОСОБА_4 /ел. пошта / ІНФОРМАЦІЯ_3 / надійшли друковані листи від 03.01.2025, 17.02.2025, 27.02.2025, з яких слідує, що ОСОБА_4 заперечує проти задоволення позову і просить суд не позбавляти її батьківський прав по відношенню до доньки ОСОБА_1 . З початку війни ОСОБА_3 без її відома вивіз дитину у невідомому напрямку, оскільки ухиляється від мобілізації. Зазначає, що вона виїхала за кордон, працювала і фінансово допомагала доньці. У теперішній час проживає в Угорщині, де народила доньку ОСОБА_7 та перебуває у декретній відпустці. Позивач, колишній чоловік, намагається примусити її написати відмову від дитини ОСОБА_1 , а той відмовиться від отримання аліментів. Аліменти вона сплачує і не відмовляється від інших допомог дитині. На даний момент дитина ОСОБА_1 дуже намовлена батьком, але вони всерівно спілкуються. Відповідач не втрачає надії, що прийде час і донька зрозуміє її, та згодиться переїхати до неї.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала висновок органа опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , оскільки остання свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків матері. Висновок прийнято на підставі наявних матеріалів справи. Від матері дитини ОСОБА_4 не надходили будь-які повідомлення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Установлено, що з 02 листопада 2007 року позивач ОСОБА_3 тавідповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 13 березня 2017 року. Під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_1 (ас 6-7).

09 листопада 2023 року Рішенням /заочне/ Зарічний районний суд м. Суми вирішив стягувати на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 у розмірі частки з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21 червня 2023 року (ас 9-12).

Довідкою Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26.06.2024 № 8/102032 підтверджується, що з 21.06.2023 по 01.06.2024 сукупний розмір заборгованості становить 42 210.83 грн (ас 13).

22.11.2022 виконавчий комітет Сумської міської ради Рішенням № 495 вирішив визначити місце проживання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_3 (ас 8).

Довідкою управління центру надання адміністративних послуг м. Суми від 16.07.2024 № 14.03-08/130888 підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 2009 р. н., зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою переселенця 2106- від 20.04.2022 підтверджується фактичне місце проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Характеристикою, виданою 01.08.2024 в. о. директора Ужгородського ліцею імені В. С. Гренджі-Донського Ужгорожської міької ради Закарпатської області, підтверджується, що ОСОБА_1 , 2009 р. н., є ученицею 10 класу, за час навчання у ліцеїмає достатньо розвинений рівень знань. Вихована, чемна, доброзичлива, на уроках завжди уважна, старанно виконує домашні завдання. У характеристиці також зазначено, що дівчинка 1 вересня 2022 року прийшла до ліцею як переселенка з міста Суми. Заяву до навчального закладу подав її батько. У педагогічного колектива склалися добрі враження про родину. За два роки навчання маму ОСОБА_1 вчителі не бачили та зв`язку з нею не мали (ас 16).

Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області від 06 лютого 2025 року № 135/17/01-12 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з огляду на те, що мати дитини не виконує батьківських обов`язків щодо виховання, забезпечення, догляду та матеріального утримання доньки, що є систематичною такою поведінкою, що негативно впливає на дитину (ас 130 на звороті - 131).

З пояснень неповнолітньої ОСОБА_1 вбачається, що вона дуже ображена на маму за те, що після розлучення остання мало уваги їй приділяла, влаштовувала особисте життя, у якому не було місця для неї, від сторонніх осіб чула багато негативної інформації про маму, тому вона страждала, плакала. До війни коли батько періодично їздив на заробітки за кордон, то вона жила у бабусі по батьківській лінії. Коли вона хотіла до мами, її не було поряд, у неї були істерики, заспокоювала бабуся. Вважає, що матір її покинула в малолітньому віці, через що вона проживала разом із батьком, бабусею та дідусем. Тата вона дуже любить та хоче жити тільки з ним, категорично відмовляється їхати до мами за кордон. Разом із тим неповнолітня ОСОБА_1 підтвердила, що спілкувалася з мамою по телефону, просила її повернутися до неї, але все марно. Мама за кордоном утворила нову родину, народила доньку. Наразі вона не має бажання з нею спілкуватись.Тоді коли вона хотіла з нею спілкуватись, її не було поряд. Пригадала випадок, що вже під час війни мама не дала дозвіл на її виїзд за кордон. Дівчинка також зазначила, що вона сказала мамі про те щоб її позбавити батьківських прав, на що вона не заперечила, а погодилась підписати відповідні папери. На її переконання, мама не виконує свої батьківські обов`язки щодо неї, між ними втрачений зв`язок, а тому вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Допитані судом свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, кожен окремо, що після розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їх спільна дитина ОСОБА_1 проживає з батьком ОСОБА_3 . Мати дитини ОСОБА_4 майже не приділяла уваги дитині, жила своїм життям. Дівчинка тягнулася до мами, емоційно переживала, коли мама обіцяла і не приходила. З початком військової агресії рф ОСОБА_4 покинула Україну. Дівчинка ображена на матір.

01.11.2024 засобами електронного зв`язку від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла витребувана судом інформація, що ОСОБА_4 у пункті пропуску Косино 04.04.2022 у пішому порядку перетнула державний кордон України (ас 72).

ОСОБА_4 також є матірю ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Пфорцгайм (ас 110).

2. Мотивувальна частина

Позиція суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява № 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Так, заслухана у суді неповнолітня ОСОБА_1 ,якій на час розгляду справи виповнилося 14 років, суду пояснила, що її матір ОСОБА_4 не опікується нею, вона із дитячих років постійно проживала із своїм батьком, бабусею та дідусем, які піклувалися про неї. Висловила думку про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неї.

Суд зазначає, що сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки такий висновок не суперечить інтересам дитини, містить відомості щодо наявності виключних обставин, які свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Орган опіки та піклування встановив факт відсутності зв`язку матері з дитиною.

Крім того, при винесенні висновку враховано заперечення матері щодо позбавлення її батьківських прав. У контексті цього питання орган опіки та піклування зазначає, що перебування відповідача у декретній відпустці не спростовує багаторічного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відсутність материнської уваги, турботи та підтримки мало місце ще задовго до її декретної відпустки. Твердження відповідача щодо надання дитині фінансової допомоги, що батько дитини перешкоджає її спілкуванню з донькою не підтверджено належними доказами; відсутні будь - які квитанції чи виписки з банківських рахунків, що могли б підтвердити добровільне перерахування коштів на утримання дитини; відсутні роздруківки телефонних дзвінків, скріншоти повідомлень або будь - які інші документи, що підтверджували б її реальні спроби встановити контакт з дитиною. Відсутність участі у вихованні дитини, ухилення від фінансової підтримки, байдужість до її освіти та розвитку підтверджують систематичне невиконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Врахувавши висновок органу опіки та піклування і думку дитини, а також те, що відповідач втратила інтерес до своєї дитини, у тому числі до участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не виконувала належно свої батьківські обов`язки, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК, для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав.

Таким чином, позивач довів навмисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки.

Разом з цим, відповідач ОСОБА_4 не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 211. 20 грн.

Керуючись стст. 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Краснопільський районний суд Сумської області, -

Ухвалив:

Задовольнити позов ОСОБА_3 в особі представника адвоката Борох Валерія Миколайовича до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство: України, відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Сумська область, місто Суми, народження якої зареєстроване 21 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, номер актового запису: 897.

Стягнути із ОСОБА_4 РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову 1 211 /одну тисячу двісті одинадцять/ грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК).

Інформація про сторони та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 , Паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 09.10.1996; місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_4 , Україна

представник позивача: адвокат Борох Валерій Миколайович, адреса основного робочого місця: вулиця Петропавлівська, номер будинку:68, місто Суми, 40030, Україна; Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 22 липня 2024 року №1718/2024-3523891, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.06.2008 №311/н;

відповідач: ОСОБА_4 РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_5 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області ; місцезнаходження юридичної особи: площа Поштова, номер будинку:3, місто Ужгород Закарпатської області, 88000, Україна.

Суддя А. І. Косар