Справа № 552/7285/24
Провадження № 2/545/553/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2025 р. м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участі секретаря Пінчук З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Юніт Капітал» звернулоя до суду з вищеказаним позовом, в обгрунтування якого зазначили, що 28.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 280995037, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 22000,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів 1,98% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого, з урахуванням у подальшому укладених додаткових угод, перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 280995037 від 28.11.2021 року в сумі 58014,00 грн.

Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 укладений договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого останній набув права грошової вимоги за кредитним договором № 280995037 від 28.11.2021 року.

На підставі договору факторингу № 04.09/24 від 04.09.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 280995037 від 28.11.2021 року у розмірі 72437,20 грн.

Враховуючи вищенаведене, просять стягнути з відповідача заборгованість за вищевказанми кредитним договором в сумі 72437,20 грн; судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Ухвалою суду від 08.01.2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

09.01.2025 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Назаренко Я.В. надійшов відзив на позов, у якому зазначила, що сторона позивача свідомо ввела в оману відповідачку щодо відсоткової ставки, оскільки керування сайтом та зміна інформації на сайті залежить виключно від дії позивача і відповідно таку інформацію можна змінювати декілька разів на день, за бажанням. І коли ОСОБА_1 не погодилась з тою відсотковою ставкою, що замість 0,01% в договорі, що прийшов на електронну пошту писало: від 3,65 до 365% річних, то працівники ТОВ «Манівео» не погодились приймати кошти назад і повідомили, що це їх кредит і що вони його продали.Сума відсотків по кредиту у два з половиною рази перевищує суму самого кредиту, що грубо порушує права відповідачки.

15.01.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначили, що відповідачем не надано суду відомостей на підтвердження факту: незаповнення заявки на отримання грошових коштів в кредит, непідписання договору, надання чи заволодіння персональними даними іншими особами (звернення до правоохоронних органів тощо), тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно персональних даних ОСОБА_1 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 28.11.2021року уклала з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредиту № 280995037 (а.с. 14 зворю бік-18). Кредитний договрір підписаний за допомогою одноразвого персонального ідентифікатора MNV2GP68 28.11.2021 року о 23:42:52, на електрону пошту направлено лист про успішне підписання договору та примірник договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту.

Оскільки відповідач заперечує укладання кредитного договору на умовах визначених в наданому примірнику та на примірнку відсутній його власний чи електроний підпис, суд погоджується із доводами відповідача щодо відсутності доказів укладання кредитного договору саме у наданій позивачем редакції.

Разом із тим, відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яка підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором, вбачається, що ОСОБА_2 подана заявка на кредит 28.11.2021 року о 23:40, ідентифікатор відправлений позичальнику 28.11.2021 23:42:08, ідентифікатр введений позичальником 28.11.2021 23:42:52; договір № 280995037 від 28.11.2021 23:42:52; сума кредиту 22000,00 грн; строк кредитування 30 днів; процентна ставка 1,98% в день; акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором), перерахування грошових коштів позичальнику 28.11.2021 23:43:05 (а.с. 27).

Таким чином суд вважає, що 28.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладений договір № 280995037.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, кредитний договір, укладений між сторонами у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Враховуючи наявність електроного підпису відповідача з одноразовим ідентифікатором до Договору № 280995037 від 28.11.2021 та відсутність власного та електроного підпису на примірнику договору, суд вважає кредитний договір № 280995037 від 28.11.2021 року між сторонами укладеним саме на умовах визначених в цьому додатку.

Відповідно до платіжного доручення від 28.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено переказ коштів в сумі 22000,00 грн згідно договору № 280995037 від 28.11.2021, шляхом зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , отримувач: ОСОБА_4 (а.с. 37).

З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови договору позики належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого, з урахуванням у подальшому укладених додаткових угод, перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 280995037 від 28.11.2021 року в сумі 58014,00 грн. (а.с. 40-43, 44, 45, 46, 47-50, 51, 52, 53, 54, 55-56).

Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 укладений договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого останній набув права грошової вимоги за кредитним договором № 280995037 від 28.11.2021 року (а.с. 57-59, 60, 61, 62, 63, 64-65).

На підставі договору факторингу № 04.09/24 від 04.09.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 280995037 від 28.11.2021 роуку у розмірі 72437,20 грн. (а.с. 66-69, 71-72)

Таким чином, матеріалами справи підтверджуються обставини щодо переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що проценти за користування кредитом, позикодавець має право нараховувати лише впродовж дії кредитного договору, тобто до 28.12.2021 року.

Отже, відсотки підлягають стягненню з відповідача в період кредитування в сумі 6534,00 грн.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом- ч. 1 ст. 527 ЦК України.

Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором № 280995037 від 28.11.2021 у розмірі 28534,00 грн, з яких: 22000,00 грн.- заборгованість по кредиту; 6534,00 грн.- заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Щодо розподілу судових витрат судзазначає наступне.

09.09.2024 між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» укладений договір про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 (а.с. 79-80). Згідно акту приймання-передачі наданих послуг розмір првничої допомоги склав 6000,00 грн. (а.с. 83).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеної угоди про надання правової допомоги від 09.09.2024 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.

З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога полягала у наданні усної консультації, вивченні матеріалів справи; складанні позовної заяви.

Також, суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити, з огляду на реальність та розумність та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 2363,48 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, підоагає стангненню з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 954,22 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 12, 81, 89, 133, 140, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором кредиту- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , заборгованість за кредитним договором № 280995037 від 28.11.2021 року в сумі 28534 (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 00 коп., з яких: 22000 (двадцять дві тисячі) грн. 00 коп.- тіло кредиту, 6534 (шість тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 00 коп.- відсотки.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , витрати на правничу допомогу у розмірі 2363 (дві тисячі тримта шістдесят три) грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 954 (дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 22 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12.03.2025 року.

Суддя: Т. О. Зуб