Справа № 307/865/25
Провадження № 2-о/307/21/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

17 березня 2025 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Бедевлянська сільська рада Тячівського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановила :

ОСОБА_1 11 березня 2025 року подав до суду в порядку окремого провадження заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив зобов`язати Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області виправити помилку в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , яке видано на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині виправлення громадянства його матері, вказавши в графі «матір» - ОСОБА_2 «громадянка Російської Федерації» та встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є громадянкою російської федерації і ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_1 , який є громадянином України.

В обґрунтування заяви посилався на те, що він, заявник, ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодружений, та не перебував в зареєстрованому шлюбі, є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається в навчальному закладі м. Тячева Закарпатської області.

Він, як законний представник, звернувся до Тячівського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області з документами для виготовлення паспорта громадянина України своєму неповнолітньому сину, але йому було відмовлено у виготовленні паспорта, так як вказаним відділом здійснено перевірку належності до громадянства України ОСОБА_1 і встановлено, що ОСОБА_2 (мати неповнолітнього сина ОСОБА_3 ), яка всупереч інформації з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , де зазначено, що вона є громадянка України, а фактично в громадянстві України станом на 2008 рік не перебувала, та по сьогоднішній день є громадянкою російської федерації та рекомендовано йому звернутися до Тячівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині виправлення громадянства матері у свідоцтві про народження одному із законних представників неповнолітнього сина.

Актовий запис про шлюб відсутній, реєстрація народження неповнолітнього сина проводилася за спільною заявою батьків про визнання батьківства у виконавчому комітеті Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за спільною заявою батьків про визнання батьківства згідно ст. 126 Сімейного кодексу України.

Він, ОСОБА_1 , звернувся у Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо виправлення в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 громадянство матері із громадянка України на громадянку російської федерації, але йому було відмовлено, оскільки неможливо витребувати актовий запис про народження матері неповнолітнього сина, у зв`язку з впровадженням воєнного стану пов`язаного з військовою агресією проти України та повідомлено, що актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується до спростування його в судовому порядку.

Встановлення факту має юридичне значення, оскільки дозволяє вперше виготовити неповнолітньому сину паспорт громадянина України, а в подальшому виготовити закордонний паспорт.

Вважає, що іншим шляхом виправлення громадянства матері дитини в його свідоцтві про народження не можливе.

Вивчивши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Звертаючись із заявою до суду, заявник просить в порядку окремого провадження внести зміни до актового запису цивільного стану про народження його дитини - сина ОСОБА_1 , в частині виправлення громадянства матері дитини.

Суд звертає увагу, що у разі внесення змін чи виправлень, відповідні зміни можуть бути внесені до актового запису про реєстрацію певного акту, на підставі якого видається нове свідоцтво.

Порядок внесення змін в записи актів громадянського стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (ч. 1, 2, 3 ст. 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 ст. 9 Закону № 2398-VI), тобто дій/подій, що впливають на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону № 2398-VI).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Відповідно до п. 1.1. розділу І Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

З аналізу зазначених норм закону слід дійти висновку, що внесення змін у записи актів громадянського стану при наявності достатніх підстав і при відсутності спору між заінтересованими особами провадяться органами реєстрації актів громадянського стану.

Відмова органів реєстрації актів громадянського стану виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У п. 2.13 Правил зазначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актовому записі цивільного стану (п.п.2.13.1 Правил).

Як видно із змісту поданої заяви та обґрунтування викладених у заяві обставин наявні спірні правовідносини пов`язані з відмовою заінтересованої особи внести зміни до актового запису № 54 від 20 вересня 2008 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного виконкомом Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, а саме - виправити громадянство матері із «громадянка України» на «громадянка російської федерації».

Крім того, що стосується вимоги в частині встановлення юридичнного факту, що ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є громадянкою російської федерації і ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_1 , який є громадянином України слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 132 Сімейного кодексу України, у разі смерті жінки, яка вважала себе матір`ю дитини, факт її материнства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту материнства приймається судом, якщо запис про матір дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 Сімейного кодексу України, заява про встановлення факту материнства може бути подана батьком, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, у разі смерті жінки, котра вважалась матір`ю дитини, факт материнства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи.

Із свідоцтва про народження, виданого повторно, видно, що матір`ю ОСОБА_1 записана ОСОБА_2 .

У той час ОСОБА_1 просить встановити факт материнства ОСОБА_2 , яка на даний час є живою, оскільки доказів протилежного не надано, та долучено її фотокопію паспорта громадянки російської федерації із зазначенням місця реєстрації її проживання.

Однак, в порядку окремого провадження можуть бути розглянуті лише заяви про встановлення факту материнства у разі смерті матері дитини, для підтвердження факту материнства померлої особи щодо дитини.

Також слід зазначити, що згідно ст. 131 СК України, особа, яка вважає себе матір`ю дитини, може подати до суду заяву про визнання свого материнства, якщо запис про матір дитини вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Виходячи із вищенаведених норм законодавства, заявлені вимоги про встановлення факту материнства, підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження.

У той час позовні вимоги про визнання материнства підлягають розгляду судом в порядку позовного провадження.

Також, згідно ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно ст. 126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Із відповіді Тячівського відділу ДРАЦС у Тячівському районі Закарпатської області від 14.06.2024 відомо, що реєстрація народження дитини проводилася за спільною заявою батьків про визнання батьківства, згідно ст. 126 Сімейного кодексу України.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Ураховуючи наведене, за вказаних в заяві обставин вбачається спірні правовідносин між учасниками справи, тобто спір про право, і зв"язку із чим суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження, роз`яснивши заявнику його право на звернення до суду в порядку позовного провадження в межах цивільного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 258-261 ЦПК України,

постановила:

Відмовити у відкритті провадження у справі за правилами окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Бедевлянська сільська рада Тячівського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду за вирішенням спору в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.Р.Сас