ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/831/24 Номер провадження 22-ц/814/963/25Головуючий у 1-й інстанції Вітківський М. О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Дряниця Ю.В.,

судді: Карпушин Г.Л., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ "Юніт Капітал" на заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ТОВ "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року представник ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що 06.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 955073979 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Ліміт кредитної лінії у розмірі 19 000,00 грн.

Відповідно до п.1.3. кредитодавець надав перший транш за договором в сумі 19000 грн 00 коп..

06.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 19000,00 грн. на банківську карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020(Додаток №12). При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року( Додаток №13). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (Додаток №14). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 955073979 від 06.06.2021 року.

У подальшому, 05.07.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 05/07/24 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 05/07/24 від 05.07.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги в сумі 67 583,00 грн.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення з позовом заборгованість за кредитним договором не погашена.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором №955073979 від 06.06.2021 року у розмірі 67 583,00 грн. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору у сумі 2 422,40 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Заочним рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 рокупозовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 955073979 від 06.06.2021 року у розмірі 28 690,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Юніт Капітал» судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Юніт Капітал» судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із указаним судовим рішенням в частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що , суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, спирався виключно на пункт 1.9.1. Кредитного договору, не врахувавши інші істотні умови договору, що призвело до неповного аналізу справи. Зокрема, суд не взяв до уваги положень договору, які регулюють весь порядок нарахування відсотків, а також взаємні права та обов`язки сторін при невиконанні або неналежному виконанні зобов`язань.

Відповідно до п.1.14.1 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою, складає 22420 грн 00 коп. У разі настання передбаченої п. 1.14.2 договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у позичальника зобов`язань по оплаті процентів, за встановлений в п. 1.2 договору строк у розмірі що розрахований за базовою процентною ставкою орієнтовна загальна вартість кредиту 28 690 грн 00 коп., що включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 9690 грн 00 коп., та суму кредиту у розмірі 19000,00 грн (а.с. 13- 16, 18).

Пунктом 4.3. Договору визначено, що Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.12.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Звертає увагу суду, що 10.08.2021 право вимоги за кредитним договором перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відповідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 згідно Витягу з реєстру прав вимоги № 146 та новим кредитором стало ТОВ «Таліон плюс». Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, нарахування за неправомірне користування грошовими коштами продовжились відповідно до Базової ставки до 03.10.2021 включно. Наступними факторами жодних нарахувань не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.06.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 955073979. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Кредитна лінія надавалася на строк 30 днів.

Відповідно до п. 1.1 Договору Кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 19 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором, додатками до нього, правилами надання грошових коштів у позику.

Відповідно до п.1.14.1 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою, складає 22420 грн 00 коп.

У разі настання передбаченої п. 1.14.2 договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у позичальника зобов`язань по оплаті процентів, за встановлений в п. 1.2 договору строк у розмірі що розрахований за базовою процентною ставкою орієнтовна загальна вартість кредиту 28 690 грн 00 коп., що включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 9690 грн 00 коп., та суму кредиту у розмірі 19000,00 грн (а.с. 13-16, 18).

Згідно платіжного доручення від 06.06.2021 на платіжну карту ОСОБА_1 було зараховано 19 000,00 грн (а.с. 22).

28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 955073979 від 06.06.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 146 від 10.08.2021 (а.с. 21, 36-44, 67-72).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 955073979 за період з 06.06.2021 по 10.08.2021 ОСОБА_1 мала заборгованість перед ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»: 19 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 985,00 грн - проценти (а.с. 48-49).

30.10.2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором № 955073979 від 06.06.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 (а.с.60-64, 79-80).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 955073979 від 06.06.2021 року за період з 10.08.2021 по 30.10.2023 ОСОБА_1 мала заборгованість перед ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»: 19 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 48 583, 00 грн - проценти (а.с.50).

05.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 05/07/24, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передає ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором 955073979 від 06.06.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 05.07.2024 (а.с. 53-55).

Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № 955073979 від 06.06.2021 року станом на 16.07.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у сумі 67 583,00 грн, з яких: 19 000,00 грн - сума заборгованості по кредиту; 48 583,00 грн - сума заборгованості за процентами (а.с.47).

Встановивши зазначені обставини, районний суд дійшов висновку, про правомірність позовних виог щодо стягнення заборгованості, проте вказав, що із розрахунку заборгованості, наданого позивачем за Кредитним договором 955073979 від 06.06.2021 року слідує що, нарахована заборгованість за відсотками у розмірі 48 583,00 грн. є неправомірною так як нарахована поза межами строків кредитування.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується не в повній мірі, з огляду на наступне.

Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.

Згідно статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1054, 1055 ЦК України).

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, з огляду на наведені висновки суд має дослідити зміст кредитного договору, здійснити його тлумачення і встановити правову природу процентів, що нараховані позивачем.

Згідно п.1.3., п.1.7. кредитного договору кредитні кошти надаються строком на тридцять днів.

За користування кредитом позичальник має сплачувати проценти за ставкою у розмірі 219% річних, що становить 0,60 % від суми кредита за кожен день користування ним (п.1.9.1).

Договором передбачена можливість продовження строку кредитування за умови сплати позичальником усіх нарахованих процентів (п.1.8), проте у матеріалах справи відсутні дані про те, що позичальник взагалі сплачував будь-які кошти кредитору.

Нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою здійснювалось з 06.06.2021 06.07.2021.

В подальшому, оскільки відповідач не виконував зобов`язання за Кредитним договором та не сплатив всі фактично нараховані відсотки станом на останній день Дисконтного періоду, відбулось перерахування відповідно до п. 1.9.3. та нарахування за неправомірне користування кредитними коштами розпочалось за базовою процентною ставкою.

З огляду на вищезазначене, на підставі пункту 1.12.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Згідно п. 4.3 Договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.12.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно розрахунку заборгованість визначена за період з 06 червня 2021 року по 03 жовтня 2021 року за відповідними процентними ставками.

Отже, зміст пунктів 1.9.3., 1.10. 1.13 кредитного договору дає підстави зробити висновок про те, що нарахування процентів після закінчення тридцятиденного строку за умови несплати позичальником коштів за своєю правовою природою є мірою відповідальності позичальника за прострочення грошового зобов?язання за період після закінчення строку кредитування, тобто є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.

З огляду на встановлене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивачем сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с.1), звертаючись до суду з апеляційною скаргою, сплачено 3633,60 (а.с.129) грн. судового збору.

З огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стґягненню 6 056 грн судового збору.

Крім того, ТОВ «Юніт Капітал» у позовній заяві та апеляційній скарзі просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1. п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано Акт прийому-передачі наданих послуг від 05.07.2024 року на суму 6000 грн., Договір про надання правничої допомоги №05/07/24-02, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №05/07/24-02 та акт прийому-передачі наданих послуг від 27.11.2024 року на суму 4000 грн.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, бере до уваги, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Юніт Капітал» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити.

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №955073979 від 06.06.2021 року у розмірі 67 583,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 6 056 грн. за подачу позову та апеляційної скарги, а також 4000 грн правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Г.Л. Карпушин

О.В. Чумак