ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року

Справа № 712/7691/24
Провадження № 22-ц/821/209/25
Категорія: 304070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Новіков О. М.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг, у складі головуючого судді Стеценко О. С., повний текст рішення складено 19 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 та № 1480 від 31.10.2007 забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 №572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Згідно відповіді Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 798/2382-01-10 від 05.02.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 05.02.2024 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.08.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21.12.1983.

Власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Договір про надання житлово-комунальних послуг з відповідачами не укладався, однак його відсутність сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачі своєчасно та в повному обсязі з липня 2014 року не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, а також не здійснювали оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2024 складає 27822,33 грн. Фактично, споживаючи вказані вище послуги, відповідачі не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, їх кількості та якості надання, що свідчить про надання позивачем житлово-комунальних послуг належним чином. Відповідно до п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договором, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач на суму боргу нарахував інфляційні втрати у сумі 14197,50 грн та 3 % річних у сумі 4339,92 грн. На підставі викладеного вище, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані житлово-комунальні послуги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та внески у сумі 26115,31 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» інфляційні втрати у сумі 14197,50 грн та 3% річних у сумі 4339,92 грн, а всього 18537,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1458,26 грн з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем підтверджено надання відповідачам послуг центрального опалення та гарячого водопостачання, надані відповідачем квитанції про оплату послуг за період до лютого 2024 року, враховані позивачем у розрахунку заборгованості, а отже, з урахуванням закриття провадження у справі в частині стягнення боргу у сумі 1707,02 грн, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідачів складає 26115,31 грн.

Щодо застосування строку позовної давності суд першої інстанції вказав, що з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 2014 року по 2024 рік, вбачається, що відповідачами вчинялися дії щодо погашення заборгованості, а отже перебіг позовної давності є перерваним. Вказане також підтвердилось наданими відповідачами квитанціями. Тому підстави застосування позовної давності відсутні.

В зв`язку з тим, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання позивач мав право нарахувати інфляційні втрати та 3% річних на прострочене зобов`язання, таким чином, з відповідачів підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 14197,50 грн та 3% річних в сумі 4339,92 грн, нараховані на суму боргу 26115,31 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що оскаржуване рішення незаконне, необґрунтоване, винесене за неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, судом не в повній мірі досліджено та оцінено докази, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, просила суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині суми заборгованості, обмеженої строком позовної давності, на яку можуть бути нараховані інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також судового збору, що підлягають стягненню згідно з чинним законодавством України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повинен був би застосувати строк позовної давності та провести розрахунок заборгованості виходячи з двох варіантів.Перший варіант, що містить в собі 3 роки на підставі загальної позовної давності, що встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сума заборгованості 9 207,25 грн (в межах позовної давності). Другий варіант може бути продовженим до 6 років, з урахуванням внесених змін у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Сума заборгованості 9 664,80 грн (в межах позовної давності).

Зауважує, що суд першої інстанції невірно або помилково трактує поточні платежі як погашення та визнання боргу за минулі роки, починаючи з 2014 року, значна частина якого вже спливла за межі позовної давності.

Скаржник вважає, що тільки усвідомлена оплата за попередній період є підставою для можливого переривання строку позовної давності, отже суд мав встановити намір відповідача та навести фактичні докази, які свідчили б про визнання боргу за межами позовної давності. Матеріали вищезазначеної справи не містять прямих доказів на такі обставини.

Зазначає, що наявні квитанції про оплату послуг не підтверджують визнання боргу за минулі роки, які сплинули та за межами позовної давності, оскільки в них фактично зазначено призначення, місяць, рік, за який проводиться оплата, більш того, не може бути застосоване автоматичне переривання строку позовної давності.

Скаржник також приводить приклад з вирішення аналогічної справи № 712/8147/24, щодо позову КП «Черкасиводоканал» ЧМР до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за централізоване водопостачання та водовідведення.

Відзив на апеляційну скаргу

Представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому рішення суду є законним, обґрунтованим, у зв`язку із чим просить залишити рішення без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Зауважив, що відповідачі здійснювали періодичні платежі в розмірі більшим ніж нарахування, чим визнавали борг за весь період. Більш того, відповідач ОСОБА_2 не заперечувала щодо наявності боргу за спожиті комунальні послуги, а висловлювала свої заперечення щодо їх розміру.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.11.2012 № 374 та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 та № 1480 від 31.10.2007 надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 /а.с. 16-19/.

Згідно відомостей Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 798/2382-01-10 від 05.02.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 05.02.2024 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.08.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21.12.1983 /а.с.11-12/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29.08.2023 власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с. 13/.

В будинку АДРЕСА_1 надаються послуги ПрАТ «Черкаське хімволокно» з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідачі отримують відповідні послуги, відкрито о/р № НОМЕР_1 , за яким наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 07.2014 по 02.2024, яка становить 27822,33 грн, оскільки відповідачі ухиляються від перерахування щомісячної оплати за надані послуги, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості /а.с. 6-7/.

Крім того, відповідачам на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК, нараховані інфляційні втрати в сумі 14197,50 грн та 3 % річних у сумі 4339,92 грн, за період з липня 2014 року по листопад 2021 року, у зв`язку із простроченням відповідачами оплати комунальних послуг /а.с. 8-10/.

08.11.2024 до суду надійшла заява представника ПрАТ «Черкаське хімволокно» згідно якої позивач просив про закриття провадження у справі в частині стягнення частини боргу у сумі 1707,02 грн, яка сплачена відповідачами /а.с. 127/.

Ухвалою Соснівського районного м. Черкаси від 11 листопада 2024 року закрито провадження у справі в частині стягнення боргу у сумі 1707,02 грн, вирішено питання про повернення позивачу судового збору у сумі 111,49 грн /а.с. 133/.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності в споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п. 1 ч. 2 ст. 7 вказаного вище закону.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.

Відповідачі не надали суду доказів відмови від отримання ними послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг. Квартира, в якій послуги надавалися позивачем, не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку, що також скаржником під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. п. 2 ч. 1 ст. 5 цього ЗУ. Права та обов`язки споживача визначені у ст. 7 згаданого Закону.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 1 приведеного Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Одночасно згідно ч. 3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Частиною 1 ст. 19 наведеного Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Статтями 20, 21 даного Закону визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води.

Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється саме ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідачі, які є співвласниками квартири АДРЕСА_3 є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надає Черкаська ТЕЦ.

Таким чином на відповідачів, як на власників майна, покладено обовязок по його утриманню та оплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі, і послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Однак відповідачі своєчасно та в повному обсязі не вносили плату за надані їм послуги, у зв`язку з чим у них утворилася заборгованість, про стягнення якої заявив позивач.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно листа-розрахунку по О/Р №60615040 заборгованість відповідачів за послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води за період з липня 2014 року по березень 2024 року становить 27822,33 грн.

Вказана заборгованість відповідачем ОСОБА_2 не спростована, розрахунки які були надані скаржником до суду апеляційної інстанції повністю відображають розрахунок поданий Черкаською ТЕЦ, проте поданий з період з 09.2020 по 02.2024 та за 02.20219 по 08.2020, з вищевикладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_2 частково визнає заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Відповідачами ні в суд першої інстанції, ні до апеляційної скарги не надано заперечень щодо нарахувань заборгованості за послуги із надання централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання до квартири АДРЕСА_4 .

У відповідності до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів; теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі, що ним лише частково визнаються вимоги в частині стягнення заборгованості з опалення та постачання гарячої води за останні три роки з урахуванням клопотання про застосування строків позовної давності, не приймаються судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, просив суд стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла за період з липня 2014 року по 01 березня 2024 року.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

В даній справі скаржник заявив про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Проте, як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості по О/Р 60615040, заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання у відповідачів виникла з липня 2014 року по 01 березня 2024 року.

Відповідачами оплата за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у вказаний у позовній заяві період вносилась частково, в різний період та в більших обсягах ніж нарахування, так у січні 2024 року відповідачами було здійснено оплату у розмірі 6488,73 грн при нарахуванні за грудень 2023 року - 1376,67 грн, у січні 2022 року - у розмірі 2458,06 грн при нарахуванні за грудень 2021 року - 1269,52 грн, у березні 2021 року - у розмірі 4817,67 грн при нарахуванні за лютий 2021 року - 1526,17 грн, у березні 2019 року - 4111,57 грн при нарахуванні за лютий 2019 року - 1329,14 грн, у червні 2018 року - 1167,93 грн при нарахуванні за травень 2018 року - 229,95 грн та інші.

Такі дії відповідачів в частині часткової сплати основного боргу у вигляді періодичних платежів є підтвердженням визнання ними боргу, що в розумінні ст. 264 ЦК України перериває строк позовної давності, тому клопотання ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягає.

Наведене узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №759/17465/18.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 липня 2014 року по 01 березня 2024 року, згідно із розрахунками, наданими позивачем, у зв`язку з тим, що строк позовної давності для звернення до суду із такими вимогами перервався частковою сплатою відповідачами суми заборгованості.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованих на суму заборгованості у порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище нормативно-правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд вважає, що в даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано вказав про необхідність стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги, а також нарахованих на неї на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат відповідно до допущеного прострочення грошових платежів, так як на відповідачів покладено обов`язок по оплаті наданих комунальних послуг у квартирі, яка їм належить на праві приватної власності, який вони належним чином не виконали.

Крім того, скаржником сума заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних не оскаржується та не надано апеляційному суду інших розрахунків.

Доказів, що відповідачі звертались до позивача із заявами про зменшення розміру заборгованості за теплопостачання та гаряче водопостачання матеріали справи не містять, також не містять і доказів відключення від централізованого теплопостачання та користування бойлерами для підігріву води, що додатково свідчить про згоду з нарахуваннями позивачем.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на вирішення аналогічної справи № 712/8147/24, щодо позову КП «Черкасиводоканал» ЧМР до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за централізоване водопостачання та водовідведення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тоді як рішення судів першої інстанції не є джерелом правозастосовчої практики у розумінні цієї правової норми.

Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 14 березня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. М. Новіков