Справа № 461/672/24
Провадження № 2/455/114/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Клімченка М.І.,

за участю секретаря Шайди Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Старий Самбір цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи: Дорожна профспілкова організація Львівської залізниці, Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить зобов`язати Регіональну філію «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі трьох його середньомісячних заробітків та додаткову одноразову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі п`яти його середньомісячних заробітків; зобов`язати Регіональну філію «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки одноразової грошової допомоги та додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію, а саме з 28.10.2023 по день фактичного розрахунку, але не більш як за 6 місяців.

Позовні вимоги мотивує тим, що він з 01.09.1980 по 27.10.2023 працював на пов`язаних із залізничним транспортом посадах у Регіональній філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Звільнений з посади за власним бажанням 27.10.2023 у зв`язку з виходом на пенсію за віком. У наказі №1288/ос від 24.10.2023 встановлено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 3 середньомісячних заробітків, яка не була виплачена в день його звільнення. Крім того, не встановлено таким наказом та не було йому виплачено додаткову одноразову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 5 середньомісячних заробітків. Обидві допомоги були передбачені п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками та п.5.1.3. Колективного договору між Адміністрацією та Дорпрофсожем Львівської залізниці, схваленим конференцією трудового колективу 19.11.2008. На звернення позивача від Регіональної філії надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що нарахування та виплата одноразової та додаткової грошової допомоги при звільненні вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію буде проведена в хронологічній послідовності після затвердження АТ «Укрзалізниця» відповідних графіків виплат. У відповідь на адвокатське звернення було отримано листа Регіональної філії «Львівська залізниця» від 08.01.2024 з позицією роботодавця щодо виплати допомог, яка суперечить попередньому листу. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 набув право на пільгову пенсію ще до моменту звільнення на підставі наказу від 24.10.2023 №1288/ос та до досягнення ним пенсійного віку, отже він втратив право на виплату йому додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю. Вважаючи такі дії Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» незаконними ОСОБА_1 звернувся до суду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2024 позов ОСОБА_1 до Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Дорожня профспілкова організація Львівської залізниці, Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення заборгованості по заробітній платі,передано до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2024 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи Дорожня профспілкова організація Львівської залізниці, Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення заборгованості по заробітній платі,передано на розгляд Старосамбірського районного суду Львівської області.

Ухвалою суду від 27.03.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

16.04.2024 представником відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» подано відзив на позовну заяву (а.с.71-82 т.1), у якому просить у задоволенні даного позову відмовити у повному обсязі. З приводу одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 5.1.3 колективного договору, зазначає, що згідно із підпунктом 1.1.4 пункту 1.1 протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 №Ц-54/31 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено інші додаткові виплати, що передбачені галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. На підставі протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 17.07.2023 №Ц-85/44 ухвалено: п.26.1 здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/будуть звільненні у період з січня до грудня 2023 року (включно), одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупиненні відповідно до пункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022; п.26.2 нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у пункті 26.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з жовтня 2023 згідно з графіком погашення. Згідно із графіком виплат, виплата позивачу одноразової грошової допомоги буде здійснена в липні 2024 року, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає, через його передчасність.

Щодо додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, зазначив, що згідно із абзацом 2,5 пункту 5.1.3 у разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію, а саме: за віком, за вислугу років, за віком на пільгових умовах на одну з пенсій, за якою передбачено зниження пенсійного віку, протягом двох місяців після виникнення вперше цього права, виплачувати додаткову одноразову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію. У випадку не звільнення працівника за власним бажанням у строки та на одну із пенсій, що зазначені в абзаці 2 цього пункту колдоговору, він втрачає право у подальшому на виплату йому додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю при звільненні його вперше на пенсію протягом двох місяців з дня настання у нього права на її отримання. Позивач у 2018 році набув право на пенсію за якою передбачено зниження пенсійного віку. Водночас, незважаючи на виникнення права на пенсію, позивач продовжував працювати до моменту звільнення 27.10.2023. Враховуючи, що позивач протягом двох місяців після виникнення вперше права на пенсію не звільнився та продовжував працювати, він втратив право у подальшому на виплату додаткової одноразової грошової допомоги, зокрема при звільненні згідно із наказом від 24.10.2023. Крім того, позивач неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, що свідчить про несумлінність його праці. Отже, підстави для нарахування одноразової грошової допомоги за сумлінну працю відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив (а.с.155-161 т.1), у якій зазначено, що у змісті як колективного договору, так і галузевої угоди визначено умови, за наявності яких особа набуває право на додаткову одноразову грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за сумлінну працю на залізничному транспорті. При цьому, відповідач не тлумачить їхні положення, а фактично встановлюють додаткові умови виплати такої допомоги, що прямо суперечить пунктам раніше укладеного договору. Крім того, всі норми/положення Колективного договору, які діяли до введення на території України воєнного стану, прийняття Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ продовжують діяти по теперішній час, в тому числі, в частині обов`язку роботодавця виплачувати матеріальну допомогу працівникам.

17.05.2024 надійшли пояснення від представника третьої особи голови Дорожньої профспілкової організації Львівської залізниці, з яких вбачається, що зазначена третя особа заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що згідно із графіком виплат ОСОБА_1 , виплата одноразової грошової допомоги повинна бути здійснена в липні 2024 року. Право на виплату додаткової грошової допомоги за сумлінну працю ОСОБА_1 втрачено, оскільки він не звільнився з роботи протягом двох місяців після виникнення у нього вперше права на пенсію, а продовжував працювати далі (а.с.224-226 т.1).

В судове засідання представник позивача з`явився, вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокат Бухеник І.Б. у судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи Дорожної профспілкової організації Львівської залізниці в судове засідання не з`явився, від голови вказаної організації на адресу суду надійшли пояснення, згідно яких він заперечує проти задоволення позову, справу просив розглянути в його відсутності.

Представник третьої особи Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України в судове засідання не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було.

Вислухавши позицію представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно із наказом від 15.08.2011 №29/ОС позивач працював на посаді заступника начальника підрозділу «Моторвагонне депо Львів» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» (а.с.83 т.1).

Відповідно до копії наказу (розпорядження) №1288/ОС від 24.10.2023 ОСОБА_1 звільнено 27.10.2023 з посади заступника начальника депо, у зв`язку із виходом на пенсію за віком за статтею 38 КЗпП, та зазначено про компенсацію за невикористані 192 дні відпустки, з виплатою, згідно з пунктами 26.1, 26.2 рішення Правління АТ «Укрзалізниця» «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17.07.2023 (протокол №Ц-85/44 Ком.т.) виплати відповідно до п.5.1.3 колективного договору при звільненні вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію по віку при стажі роботи в галузі 40 років 08 місяців 6 днів, одноразової грошової допомоги в залежності від стажу роботи 3 середньомісячних заробітків, проводити в хронологічній послідовності відповідно до затвердженого АТ «Укрзалізниця» графіку виплат (а.с.19 зв.бік т.1).

З довідки Регіональної філії «Львівська залізниця», виданої позивачу, вбачається, що ОСОБА_1 справді працював у виробничому структурному підрозділі «Моторвагонне депо Львів» на посаді заступника начальника ДЕПО з експлуатації та його середньомісячна зарплата складає 39017,96 грн. (а.с.20 зв.бік т.1).

08.11.2023 позивач звернувся до Регіональної філії «Львівська залізниця» із заявою щодо виплат одноразової грошової допомоги та додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю. Листом від 20.11.2023 за вих. №НЗК-10/4533 Регіональною філією «Львівська залізниця» повідомлено про те, що нарахування та виплата одноразової та додаткової грошової допомоги при звільненні вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію буде проведена в хронологічній послідовності після затвердження АТ «Укрзалізниця» відповідних графіків виплат (а.с.21, 21 зв.бік т.1).

Також, листом Регіональної філії «Львівська залізниця» від 08.01.2024 № Н-10/77, у відповідь на адвокатський запит, повідомлено позиція роботодавця про відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової одноразової допомоги за сумлінну працю (а.с.22 т.1).

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З приводу виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі трьох його середньомісячних суд зазначає наступне.

Згідно витягу з протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 інші додаткові виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с. 87-88 т.1).

Відповідно до витягу з протоколу №Ц-85/44 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 17.07.2023 засіданням правління АТ «Укрзалізниця» ухвалено: здійснити нарахування та виплату працівникам «АТ Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня до грудня 2023 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022. Нарахування та виплату матеріальної допомоги зазначеній у пункті 26.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з жовтня 2023 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики. Виплату матеріальної допомоги, зазначеної в пункті 26.1 цього рішення, здійснювати в рамках погоджених показників виплат оперативного плану та ролінгу руху грошових коштів згідно з порядком формування та виконання консолідованого оперативного плану руху грошових коштів (а.с.89 т.1).

Згідно підпункту 3.2.21 Галузевої Угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 року при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу в галузі більше 10 років 3 середньомісячні заробітки (а.с.23-28 т.1).

Згідно із абзацом 1 п.5.1.3 Колективного договору, при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову грошову допомогу в залежності від стажу роботи в галузі: до 5 років 1 середньомісячний заробіток, від 5 до 10 років 2 середньомісячні заробітки, більше 10 років 3 середньомісячні заробітки.

Згідно із підпунктом 1.1.4 пункту 1.1 протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 №Ц-54/31 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24.03.2022, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14.03.2022 у правління АТ «Укрзалізниця» не було, через відсутність зворотної дії у часі вказаного Закону.

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Разом з тим, з довідки АТ «Українська Залізниця» Регіональна філія «Приміська пасажирська компанія» виробничий структурний підрозділ «Моторвагонне депо Львів» вбачається, що ОСОБА_1 09.07.2024 здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію в розмірі 3 середньомісячних заробітків (а.с.159 т.2). Розмір виплаченої грошової допомоги становить 117053,88 грн.

Отже, з огляду на викладене позовна вимога щодо стягнення одноразову грошову допомогу в розмірі трьох його середньомісячних заробітків задоволенню не підлягає у зв`язку з її фактичною виплатою.

З приводу додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію суд зазначає наступне.

За змістом пункту 5.1.3 Колективного договору Моторвагонного депо Львів, схваленого конференцією трудового колективу 18.12.2008 на 2009-2012 роки, дію якого продовжено до сьогодні (далі Колективний договір), при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію встановлено виплачувати одноразову грошову допомогу залежно від стажу роботи в галузі: до 5 років 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років 2 середньомісячні заробітки; більше 10 років 3 середньомісячні заробітки.

У разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) впродовж двох місяців після настання цього права виплачувати додаткову одноразову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах: при стажі роботи в галузі для чоловіків з 20 до 25 років 1 середньомісячний заробіток; з 25 до 30 років 2 середньомісячні заробітки; з 30 до 35 3 середньомісячні заробітки; з 35 до 40 4 середньомісячні заробітки; понад 40 років 5 середньомісячних заробітків.

Працівникам, нагородженим за час роботи на залізничному транспорті знаком «Почесному залізничнику», «Почесний залізничник», «Залізнична слава» трьох ступенів, а також тим, яким присвоєно почесні звання «Заслужений будівельник», «Заслужений зв`язківець» та інші почесні державні звання, а також тим, які нагороджені орденами, розмір додаткової одноразової грошової допомоги підвищується на 50 відсотків.

Таким чином, пункт 5.1.3 Колективного договору містить одні умови для надання одноразової грошової допомоги, та відмінні умови для надання іншого виду допомоги - додаткової одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію.

Щодо надання одноразової грошової допомоги, то за змістом пункту 5.1.3 Колективного договору, умовами для надання одноразової грошової допомоги в розмірі 3 середньомісячні заробітки є звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, та стаж роботи в галузі більше 10 років.

Щодо додаткової одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, то за змістом пункту 5.1.3 Колективного договору умовами для надання додаткової одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію є звільнення працівника за власним бажанням на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років), та сумлінна праця на залізничному транспорті. За наявності цих двох умов, впродовж двох місяців після настання цього права звільненому працівнику виплачується: при стажі роботи в галузі для чоловіків з 20 до 25 років 1 середньомісячний заробіток; з 25 до 30 років 2 середньомісячні заробітки; з 30 до 35 3 середньомісячні заробітки; з 35 до 40 4 середньомісячні заробітки; понад 40 років 5 середньомісячних заробітків.

Постановою керівництва залізниці та президії Дорпрофсожу №П-34/3 від 24.12.2010 «Про внесення змін до Колективного договору залізниці на 2009-2012 роки» доповнено пункт 5.1.3 абзацом «у випадку не звільнення працівника за власним бажанням у строки та на одну із пенсій, що зазначені в абзаці 2 Колективного договору, він втрачає право у подальшому на виплату йому додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю при звільненні його вперше на пенсію протягом двох місяців з дня настання у нього права на її отримання» (а.с.29 т.2).

Спільне тлумачення та роз`яснення змісту абзаців 2, 5 пункту 5.1.3 Колективного договору здійснено його сторонам у спільному Роз`ясненні від 01.02.2022 №Н-11/20 (а.с.91 т.1).

Зокрема, правова конструкція абзаців 2, 5 пункту 5.1.3 Колективного договору полягає в тому, що виплата додаткової допомоги є результатом волевиявлення працівника, який після виникнення в нього вперше права на пенсію вирішує або звільнитись протягом двох місяців та отримати додаткову допомогу, або продовжувати працювати і безповоротно втратити право на неї .

Позиція Профспілки залізничників і транспортних будівельників України щодо офіційного тлумачення та роз`яснення змісту абзацу 2 пункту 3.2.21 Галузевої угоди міститься у листі від 14.03.2023 №107/04, наданому за результатами розгляду звернення регіональної філії «Львівська залізниця» та Дорожньої профспілкової організації Львівської залізниці від 17.02.2023 №Н-10/566, де серед іншого зазначено, що пунктом 1.6 Галузевої угоди встановлено, що питання трудових відносин і соціального захисту працівників, які мають свою специфіку роботи, регулюються на місцях колективними договорами залізниць та їх структурних підрозділів, підприємств, організацій, установ залізничного транспорту. Тобто, норма, передбачена пунктом 3.2.21 Галузевої угоди може бути конкретизована безпосередньо колективним договором, оскільки призначення та виплата працівникам додаткової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію здійснюється на підставі відповідних норм колективного договору (а.с.93-94 т.1).

Як встановлено судом у 2018 ОСОБА_1 набув право на пенсію, за якою передбачено зниження пенсійного віку (за віком на пільгових умовах або за вислугу років), що підтверджується довідкою №920 від 03.09.2018 (а.с.97 т.1).

В подальшому, не звільнившись протягом двох місяців після настання права на призначення зазначеного виду пенсії, ОСОБА_1 продовжував працювати до 27.10.2023.

27.10.2023 ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (досяг 60 років), тобто після настання права передбаченого абзацом першим статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги (відповідно до статті 7 Закону).

Статтею 9 цього Закону встановлено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Абзацом другим пункту 3.2.21 чинної Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки встановлено, що у разі звільнення за власним бажанням, у зв`язку із з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, працівникам виплачується додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті і розмірах, що залежить від стажу роботи.

Тобто, зазначеним абзацом Галузевої угоди, так само як і абзац 2 пункту 5.1.3 Колективного договору передбачено право на додаткову матеріальну допомогу. Умовою для виплати такої допомоги є факт звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію протягом двох місяців після настання цього права, тобто права на пенсію. Відтак, у випадку, якщо працівник не звільнився протягом двох місяців після настання цього у нього права на пенсію, правових підстав для виплати йому додаткової допомоги немає.

Отже, працівник у якого настало право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах або за вислугу років, і він не звільнився за власним бажанням протягом двох місяців з моменту виникнення такого права, втрачає право на додаткову матеріальну допомогу, зокрема, у разі набуття ним права на пенсію за віком та звільнення вперше у зв`язку із виходом на пенсію.

Враховуючи викладене позовна заява в частині виплати додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію задоволенню не підлягає.

З приводу стягнення середнього заробітку за весь час затримки одноразової грошової допомоги суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Також, постановою Верховного Суду України у справі №6-2807цс16 від 01.03.2017 роз`яснено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Пунктами 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП.

Як зазначено у розрахунку наданого представником позивача і не спростованого представником відповідача розмір середнього заробітку від часу звільнення позивача по 27.04.2024, тобто, в межах 6-місячного строку, складає 130 х 1773,54 грн. середньоденного заробітку позивача та дорівнює 230560,20 грн.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Загальний розмір належних, на думку позивача, при звільненні виплат, складав 312143,68 гривень, з яких: одноразова грошова допомога 117053,88 гривень (37,5 %) та додаткова одноразова грошова допомога 195089,80 гривень (62,5 %).

Обрахована представником позивача сума середнього заробітку становить 230560,20 гривень.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 86460,08 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (37,5 % від 230560,20).

Враховуючи викладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 246,60 гривень.

Керуючись 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи: Дорожна профспілкова організація Львівської залізниці, Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити частково.

Стягнути із Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію за період з 28.10.2023 по 27.04.2024 в сумі 86460 (вісімдесят шість тисяч чотириста шістдесят) гривень 08 копійок, без врахування всіх необхідних податків і зборів.

Стягнути із Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 246 (двісті сорок шість) гривень 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

Відповідач: Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1, Львівської області, поштовий індекс 79007, ,

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, Київської області, поштовий індекс 03150, ,

Третя особа: Дорожна профспілкова організація Львівської залізниці, місцезнаходження: м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1, Львівської області, поштовий індекс 79007, ,

Третя особа: Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України, місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 15А, Київської області, поштовий індекс 03149, .

Повний текст судового рішення виготовлено 26.03.2025.

Суддя М.І. Клімченко