Справа № 2-н/593/21/2025
У Х В А Л А

"11" березня 2025 р. суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Крамар В.М. ознайомившись з заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представниця ОСОБА_3 , до боржниці ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, відповідно до якої заявник просить видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

П. 4, 5 ч.1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Заявником заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Ч.4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду висловленого у п.36.2 постанови від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 висвітлено питання дослідження доказів під час розгляду заяв про видачу судового наказу, а саме: «Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього.»

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначено ст. 181 Сімейного кодексу України, відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином право вимагати стягнення аліментів на утримання дитини має лише той з батьків з ким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Ч.2 ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено , що вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.

Згідно з ч.3 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

П.4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування місця проживання особи це - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади

Відповідно до ч.4 ст. 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

Згідно з ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведеного, декларування або реєстрація місцем проживання (перебування) дитини віком до 14 років здійснюється за задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, які проживають окремо та відповідно є місцем проживання дитини. У разі відсутності згоди батьків, які проживають окремо, місце проживання дитини може бути змінено на місце проживання іншого з батьків за рішенням органу опіки та піклування або суду.

Із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї доказів випливає, що заявник звернувся із заявою про стягнення аліментів на дитину, яка не досягла 14 річного віку (є малолітньою) дитина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не зареєстрована із заявником ОСОБА_1 , рішення органу опіки та піклування або суду яким визначено місце проживання дитини із заявником до заяви не додано.

До заяви заявником додано довідку про місце проживання особи без реєстрації місця проживання, видану на підставі акта № 30 від 29.01.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , - проживають без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом витребувано в Нараївської сільської ради відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) боржниці за заявою ОСОБА_2 , а також зареєстроване місце проживання дитини сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідь на запит з Нараївської сільської ради до суду надійшла інформація, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно реєстраційного обліку Нараївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області зареєстрована на території сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою боржниці ОСОБА_5 .

Таким чином, сторонами по справі батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час декларування місця проживання дитини було визначено місце проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю боржницею за заявою. В наступному заявником ОСОБА_1 самовільно було змінено місце проживання дитини, а тому не може вважатися одним з батьків, разом з яким на правових підставах проживають діти.

Ч.4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловленого у постанові від 11 грудня 2024 р. № 672/186/24 (провадження № 61-13277св24) батько, який без згоди матері змінив місце проживання дітей, а у його позові про визначення місця проживання дітей з батьком відмовлено судом з посиланням на інтереси дітей, не може вважатися одним з батьків, разом з яким на правових підставах проживають діти. Отже батько не є особою, на користь якої на підставі частини третьої статті 181 СК України можуть бути присуджені аліменти на утримання дітей.

Таким чином, із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї доказів не вбачається виникнення у заявника ОСОБА_1 права грошової вимоги, як це передбачено ч.3 ст. 181 СК України до боржниці ОСОБА_2 , за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 19, 160, 161, 165, 166, 263, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 160, 161, 180, 181 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 5, 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» Постановою Великої палати Верховного Суду від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.12.2024 р. № 672/186/24 (провадження № 61-13277св24), -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: