Справа № 708/681/24
Провадження № 2/708/13/25
17 березня 2025 року м. Чигирин
Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Попельнюха А. О.,
секретаря судових засідань Омельченко Ю. М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Ульянова С. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради, про позбавлення батьківських прав та
ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ульянова С. М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування поданого позову зазначив, що 06.03.2008 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси, актовий запис № 169. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.09.2015 шлюб між сторонами розірваний. З моменту розірвання шлюбу син проживає разом із батьком. Місце перебування відповідачки позивачеві не відомо. З сином ОСОБА_2 не спілкується.

З вересня 2022 року відповідачка залишила сім`ю та свою малолітню дитину і зникла. Позивач ОСОБА_1 з моменту її зникнення піклується про сина, займається його вихованням та навчанням, лікуванням та забезпеченням. У свою чергу мати дитини жодної зацікавленості щодо життя дитини не виявляє, матеріально дитину не забезпечує.

Ухилення матері дитини від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини протягом тривалого часу стало підставою звернення до суду, тому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 24.06.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого засідання.

01.08.2024 до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява відповідачки ОСОБА_2 про визнання позовних вимог, якою повідомила суд про визнання позовних вимог та просила суд проводити розгляд справи у її відсутність.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.09.2024 підготовче засідання відкладено, до участі у розгляді справи судом залучений Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради. Залучену третю особу суд зобов`язав надати суду висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 23.10.2024 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

08.11.2024 на адресу суду засобами поштового зв`язку від Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чигиринської міської ради надійшов висновок від 24.10.2024 за вих. № 15741-01-21 про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі розпорядження керівника апарату Чигиринського районного суду Черкаської області № 145 від 10 грудня 2024 року у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 у відставку проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, після чого вона ухвалою від 17.12.2024 прийнята суддею до свого провадження та призначена до судового розгляду з початку.

Під час судового розгляду суд за власною ініціативою в порядку ч. 2 ст. 13 ЦПК України витребував з архіву Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (справа № 708/1082/15-ц, провадження № 2/708/377/15).

Позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду цивільної справи позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково суду пояснив, що у позовній заяві період, коли відповідачка залишила сім`ю та сина, зазначений помилково. Зокрема з січня 2015 року між ними були припинені шлюбні відносини, після чого син спочатку проживав із нею. А згодом, приблизно через місяць після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 змінила своє місце проживання, залишивши дитину проживати із ним. Згодом через деякий час виїхала за кордон і наразі точне місце її перебування та проживання не відомо ні йому, ні їх спільному сину, оскільки вона із ними не спілкується. Тому фактично із вересня 2015 року лише він займається вихованням та утриманням їх спільного сина. Зазначення у рішенні Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.09.2015 про визначення між ними місця проживання дитини із матір`ю та вказівка про це у його резолютивній частині є помилковим. Основним питанням на той час було розірвання шлюбу, тому він рішення у цій частині не оскаржував у апеляційному порядку. Із висновками Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав він також не згоден, оскільки такі висновки не враховують усіх фактичних обставин. Зокрема під час його складення було враховано рішення суду, яким начебто визначено місце проживання із матір`ю. Під час спілкування спеціаліста з Органу опіки та піклування із ним позивач повідомляв, що ОСОБА_2 перебуває десь за кордоном, а син влітку 2024 їздив за кордон відпочивати. Натомість у висновку Орган опіки та піклування зазначив, що мати дитини перебуває за межами України, але підтримує стосунки з сином, спілкується з ним, влітку 2024 року син їздив до матері на відпочинок. Хоча наведені висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Представник позивача - адвокат Ульянов С. М. позов підтримав та просив суд його задовольнити. Суду повідомив, що вони не погоджуються із висновком Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, надані суду докази доводять протилежне.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, суду надала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність.

Третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради участь уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечила. Представниця третьої особи - за довіреністю Молчанович Н. О. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Під час ухвалення рішення просила врахувати висновок Органу опіки та піклування від 24.10.2024.

Третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради участь уповноваженого представника під час розгляду справи не забезпечила, причини неявки суду не повідомила. Правом подання письмових пояснень третя особа не скористалася, проте на виконання ухвали суду надала висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

У зв`язку із неявкою відповідачки без поважних причин, ураховуючи згоду позивача та його представника, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Під час судового розгляду у присутності педагога ОСОБА_5 суд заслухав думку неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що підтримує бажання батька позбавити його матір батьківських прав. Наслідки такого рішення йому відомі та зрозумілі. Додатково пояснив, що раніше вони проживали разом усією сім`єю, зокрема мама, тато та він. Потім у 2015 році батьки розірвали шлюб. Він вирішив проживати із батьком. На той момент він пішов у перший клас. Усе для навчання та занять спортом організовує батько. Із мамою він спочатку спілкувався, але це було десь до 2018-2019 року, після чого спілкування із нею у будь-якій формі було припинено. Чому так сталося пояснити не зміг. Де вона наразі перебуває йому не відомо, жодної допомоги чи подарунків від неї він не отримував, за цей час із нею не бачився.

Заслухавши учасників, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Спір, що виник між сторонами, стосується особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, тому під час його розгляду застосуванню підлягають положення Глави 13 Сімейного кодексу України.

Під час розгляду справи суд ураховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

До основних засад цивільного судочинства законодавцем віднесений принцип змагальності сторін, реалізація якого відбувається шляхом надання сторонам рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, покладення на сторони обов`язку довести обставини, які мають значення для справи і на які така сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та ризиків настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Притаманний цивільному процесу принцип диспозитивності передбачає розгляд справ судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

У свою чергу обов`язок доказування і подання доказів, регламентований статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, покладає на сторони обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Виключенням із загального правила можуть бути випадки, які регламентовані законодавцем у статті 82 цього Кодексу, та можуть слугувати підставами звільнення від доказування, зокрема визнання учасниками справи обставин справи, які зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У свою чергу частина шоста статті 263 ЦПК України регламентує, що у випадку повного або часткового визнання однією із сторін пред`явленої до неї позовної вимоги під час судового розгляду, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачкою ОСОБА_2 позову, про що подана заява від 18.07.2024, не дає суду підстав ураховувати його під час розгляду справи, оскільки наявний спір у першу чергу стосується прав неповнолітньої дитини, тому таке визнання не відповідає найкращим інтересам дитини. Крім того, суд ураховує, що вказана заява отримана засобами поштового зв`язку та була направлена на адресу суду з поштового відділення м. Черкаси, хоча за твердженнями позивача відповідачка ОСОБА_2 перебуває за межами України. Як він пояснив під час судового розгляду, цю заяву він отримав від неї, а згодо переслав на адресу суду. Отримана судом заява про визнання позову містить описку у прізвищі відповідачки ( ОСОБА_2 ), тотожну описці у її прізвищі, наявній у всіх поданих стороною позивача заявах і клопотаннях, що ставить під сумнів відповідність змісту такої заяви дійсному волевиявленню відповідачки.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 06.04.2019 Черкаським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області, актовий запис № 831 (а.с. 6).

Судом також встановлено, що рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.09.2015 розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.03.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси, актовий запис № 169. Вказане рішення набрало законної сили, сторонами не оскаржувало ся (справа № 708/1082/15-ц, провадження № 2/708/377/15). З наданого суду рішення вбачається, що під час розгляду вказаної цивільної справи судом встановлено, що спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає і надалі проживатиме із матір`ю та перебуватиме на її утриманні. У резолютивній частині рішення судом вирішено питання про місце проживання спільної дитини сторін, зокрема вирішено малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини регламентовані статтею 150 Сімейного кодексу України, до яких віднесено такі обов`язки, зокрема:

-батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

-батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

-батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя;

-батьки зобов`язані поважати дитину;

-передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї;

-забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини;

-забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Окремою нормою визначені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України).

За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Вирішуючи даний спір, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованою Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 9 Конституції України визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п. 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (п. 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хант проти України").

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні у справі "Мамчур проти України" Європейський суду з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Савіни проти України").

На обґрунтування заявлених позовних вимог суду надані докази, з аналізу яких вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 у орендованій однокімнатній квартирі, де батьком створені належні умови для проживання дитини, на підтвердження чого наданий акт обстеження умов проживання № 312 від 26.08.2022 (а.с. 11). Натомість суд ураховує, що такий доказ здобуто за два роки до звернення до суду, відповідно він може відображати застарілу та неактуальну інформацію.

З довідки від 18.06.2024 за № 156, виданої Черкаською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області, встановлено, що мати учня 10-Б класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 шкільним життям сина не цікавиться, на батьківські збори в шкоду не з`являється. Зі слів батька вихованням неповнолітнього сина ОСОБА_3 він займається самостійно (а.с. 13).

У висновку від 24.10.2024 за вих. № 15741-01-21 Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради навів висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такий висновок обґрунтований необхідністю захисту прав та інтересів неповнолітнього з урахуванням наявних європейських стандартів. При його наданні враховані надані ОСОБА_1 доводи та документи, з аналізу яких Орган опіки та піклування дійшов висновку, що вони не є такими, які заслуговують на застосування крайнього заходу впливу, а саме позбавлення матері батьківських прав. Одночасно під час надання висновку констатовано, що розрив сімейних відносин з матір`ю не відповідає інтересам неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с. 74-76).

Аналізуючи наданий Органом опіки та піклування висновок суд ураховує, що у контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Проте наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності не дають суду можливості критично оцінити висновок Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та не враховувати його під час прийняття рішення, оскільки такі докази не доводять факту ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Сам факт можливого довготривалого її перебування за межами України не спростовує такі висновки суду, оскільки протягом тривалого періоду часу з огляду на наявність об`єктивних перешкод багато осіб були об`єктивно обмежені у можливості вільно пересуватися та подорожувати. Наведене обумовлено тривалістю обмежень, запроваджених ще у 2020 році у зв`язку із пандемією коронавімрусної хвороби COVID-19, до яких згодом додалися наявні безпекові фактори, обумовлені повномасштабним вторгненням московії на територію України, яке мало місце 24.02.2022 і триває до цього часу. У свою чергу сам факт перебування матері за межами України не може слугувати підставою для позбавлення її батьківських прав.

Такі висновки суду узгоджуються із висновками, наведеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2024 року у справі № 722/225/23 (провадження № 61-248св24).

Крім того суд ураховує, що обґрунтовуючи необхідність звернення із даним позовом до суду позивач ОСОБА_1 зазначив про наявну потребу отримання такого рішення суду для його подання до органів ТЦК та СП з метою отримання відстрочки від мобілізації, оскільки наразі ІНФОРМАЦІЯ_2 не визнає наявності у нього права на відстрочку. Наведене у свою чергу підтверджує, що батьки у позасудовому порядку досягли згоди щодо місця проживання та способів участі кожного із них в утриманні та вихованні спільного сина, оскільки ніхто із батьків протягом доволі тривалого часу навіть не ініціював питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Проте проведені законодавчі зміни щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період обумовили необхідність подання цього позову. Відповідно на переконання суду мета звернення до суду із даним позовом не відповідає завданням цивільного судочинства та жодним чином не буде сприяти ефективному захисту прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 .

За таких обставин позов не підлягає до задоволення через недоведеність.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує положення статті 141 ЦПК України, відповідно до якої у зв`язку із відмовою у позові судові витрати у справі покладаються на відповідача та відшкодуванню йому не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 193 СК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники та їх адреси:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_1 , прож.: АДРЕСА_2 );

Представник позивача: адвокат Ульянов Сергій Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 297/н, видане Кіровоградською обласною КДКА 24.03.2008, адреса робочого місця: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Святотроїцька, буд. 55, оф. 22);

Відповідачка: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_3 );

Третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради (, місцезнаходження: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 170);

Представниця третьої особи: Молчанович Наталія Олександрівна (РНОКПП: НОМЕР_3 , прож.: АДРЕСА_4 );

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради (, місцезнаходження: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, буд. 36).

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ