УХВАЛА

19 березня 2025 року

м. Київ

справа № 462/1561/22

провадження № 61-3105ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» (далі - Львівське КП «Залізничнетеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 про стягнення заборгованості з оплати за спожиту теплову енергію за період з 01 травня 2017 року до 31 травня 2020 року у розмірі 58 532,49 грн.

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до Львівського КП «Залізничнетеплоенерго» про захист прав споживача.

Залізничний районний суд міста Львова ухвалою від 31 травня 2021 року зустріну позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачеві на підставі статті 185 ЦПК України.

Залізничний районний суд міста Львова рішенням від 09 червня 2021 року позов Львівського КП «Залізничнетеплоенерго» задовольнив.

Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , на користь Львівського КП «Залізничнетеплоенерго» заборгованість з оплати за спожиту теплову енергію за період з 01 травня 2017 року до 31 травня 2020 року у розмірі 58 532,49 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням Залізничного районного суду міста Львова

від 09 червня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 22 жовтня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання його апеляційної скарги відмовив.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 09 червня 2021 року визнав неподаною та повернув особі, яка її подала, на підставі статей 185, 357 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 жовтня

2021 року, ОСОБА_1 оскаржив її в касаційному порядку.

Верховний Суд ухвалою від 25 січня 2022 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 жовтня

2021 року на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України (провадження № 61-636ск22).

Не погодившись з ухвалою Залізничного районного суду міста Львова

від 31 травня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд постановою від 01 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 31 травня 2021 року скасував, направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Залізничний районний суд міста Львова ухвалою від 20 квітня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачеві на підставі статті 193 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою Залізничного районного суду міста Львова

від 20 квітня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 03 квітня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова

від 20 квітня 2022 року.

04 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду

від 03 квітня 2024 року.

Касаційна скарга на вищевказане судове рішення надійшла до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку 04 березня 2025 року (зареєстрована

11 березня 2025 року), тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України. Останній день подання касаційної скарги (з урахуванням вихідних днів) - 03 травня 2024 року.

У касаційній скарзі міститьсяклопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст ухвали Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року отриманий заявником 17 лютого 2025 року, що підтверджується копією конверта Львівського апеляційного суду щодо направлення копії ухвали від 03 квітня 2024 року на його адресу.

На переконання заявника, зазначене є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року надіслана

судом - 03 квітня 2024 року; зареєстрована - 03 квітня 2024 року; забезпечено надання загального доступу - 04 квітня 2024 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Із практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня

2008 року (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ у рішеннях від 09 листопада 2004 року

у справі «Науменко проти України» (заява № 41984/98), від 18 січня 2005 року у справі «Полтораченко проти України» (заява № 77317/01)

та від 08 листопада 2005 року в справі «Тімотієвич проти України»

(заява № 63158/00).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте для вирішення питання про поновлення строку необхідно з`ясувати, чи суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 272 ЦПК України.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Верховний Суд зазначає, що на стадії відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не має можливості перевірити наявність чи відсутність доказів на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику, оскільки за правилом частини сьомої

статті 394 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.

Доказів, які свідчать про недотримання апеляційним судом частини п`ятої статті 272 ЦПК України заявник не надав. Зазначене може бути підтверджено відомостями (довідкою) суду, супровідним листом разом із поштовим конвертом, листами-поверненнями поштових відправлень тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами.

У зв`язку з наведеним вище, ОСОБА_1 необхідно надати докази того, що суд апеляційної інстанції не виконав вимоги

статті 272 ЦПК України і не направив йому повний текст судового рішення або зазначити інші поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська