ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5818/24 Номер провадження 22-ц/814/440/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

секретар: Пєшков В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 03 вересня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання дітей, заінтересована особа - Виконавчий комітет Київської районної в місті Полтаві ради, ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про встановлення факту утримання дітей.

В поданій до суду заві просив встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 утримує дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 03 вересня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання дітей.

В апеляційному порядку ухвалу оскаржив заявник ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи , окрім того судом порушено норм процесуального права та не враховано висновків Верховного Суду .

В обґрунтування скарги зазначено , що відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Підставами для відмови у відкритті провадження у справі окремого провадження визначено ст.315 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

В свою чергу , згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, відповідно до частини п`ятої вищевказаної статті відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Проте, оскаржувана ухвала не містить відомостей до юрисдикції якого суду віднесено вказану справу. Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі , фактично позбавив заявника права на звернення до суду за захистом.

У зв`язку із вказаним, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 03 вересня 2024 року, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на слідуче.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Частина 1 статті 315 ЦПК України містить перелік фактів, що мають юридичне значення, що встановлюються судом.

Частина 2 статті 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник просить встановити факт здійснення ним утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою реалізації своїх прав як вітчима , сприянню реалізації принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Зазначає, що законом не передбачено іншого порядку , ніж встановлення цього факту в судовому порядку.

Такий факт не передбачений визначеним частиною 1 статті 315 ЦПК України переліком юридичних фактів, що підлягають встановленню судом в порядку окремого провадження.

Підстави для застосування положень частини 2 статті 315 ЦПК України також відсутні, так як факт утримання дітей законодавчо врегульований Сімейним кодексом України та, відповідно, як факт у порядку судового цивільного судочинства не встановлюється.

У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного утримання ним дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дітей та біологічних батьків двох із них.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні (утриманні) дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, пята сттатті 19 СК України) .

Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не виконують своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання та утримання дитини, то факт одноосібного виховання ( утримання) дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Обовязок заявника ОСОБА_1 , щодо утримання його дітей передбачений ст.180 СК України. Так, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно , подана ОСОБА_1 заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні , оскільки Сімейним кодексом встановлено обов`язок батьків утримувати своїх дітей . Відтак , не підлягає встановленню вже наявний факт.

Щодо вимог заяви в частині встановлення факту утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника й дітей.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. (позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року , справа № 201/5972/22)

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Встановивши при вирішенні питання відкриття провадження, що справа за заявленими ОСОБА_1 вимогами не підлягає розгляду в порядку окремого провадження , суд правильно відмовив у відкритті провадження.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги щодо не зазначення судом , до юрисдикції якого суду віднесено розгляд його заяви , оскільки посилання суду першої інстанції на ст. 186 ЦПК , саме по собі не може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення не призвело до неправильного вирішення справи ( ч.2 ст.376 ЦПК України)

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов