П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Миколаїв

справа №487/1536/23

провадження №22-ц/812/438/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О. С.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2024 року, ухвалене о 10 год 50 хв під головуванням судді Сухаревич З. М. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повне судове рішення складено 09 липня 2024 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДІАК-СБ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду позов до ТОВ «ЗОДІАК-СБ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який обґрунтовував наступним.

Позивач зазначав, що з вересня 2020 року він працював у ТОВ «ЗОДІАК-СБ» за безстроковим трудовим договором, укладеним на невизначений строк, на посаді інспектора охорони з посадовим окладом 16 400,00 грн.

26 лютого 2023 року позивач згідно з графіком змін з`явився до свого робочого місця, однак охорона відмовилася його пропустити, посилаючись на те, що ТОВ «ЗОДІАК-СБ» повідомило про його звільнення з займаної посади.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 зателефонував своєму безпосередньому керівнику, який підтвердив його звільнення, однак від надання копії відповідного наказу та проведення повного розрахунку відмовився.

Позивач вважав своє звільнення безпідставним, оскільки порушень трудової дисципліни він не допускав та дисциплінарних стягнень не отримував. За такого вважав, що його звільнення відбулося з порушенням вимог статей 40, 47, 48, 49, 116 КЗпП України, які передбачають дотримання та застосування відповідного порядку у разі звільнення працівника з ініціативи роботодавця.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд поновити його на роботі на раніше займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2023 року до дня поновлення на роботі.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ТОВ «ЗОДІАК-СБ» проти задоволення позову заперечувало, вказуючи на те, що ОСОБА_2 ніколи не перебував з підприємством у трудових відносинах. Відповідач наголошував на тому, що позивач отримував лише разову перепустку для загального огляду, ознайомлення та проходження на територію, але не був оформлений на роботу та не приступив до її виконання.

Короткий зміст судових рішень у справі

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів факту перебування у трудових відносинах з ТОВ «ЗОДІАК-СБ», а тому і підстав для поновлення його на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Змінено мотивувальну частину рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2024 року, викладено її в редакції цієї постанови. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 січня 2025 року в результаті перегляду касаційної скарги ОСОБА_1 постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд касаційної інстанції зазначав, що підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги стало те, що відповідач заперечує перебування сторін у трудових відносинах, а тому належним способом захисту прав ОСОБА_1 було б пред`явлення позову про встановлення факту перебування у трудових відносинах з ТОВ «ЗОДІАК-СБ». Разом з тим, Верховним Судом наголошено на тому, що оцінку наявності або відсутності такого факту суд має надати у мотивувальній частині свого рішення, що є підставою для вирішення по суті трудового спору та не потребує звернення особи з окремим позовом.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Позивач зазначав, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка доказам, наявним у матеріалах справи, внаслідок чого ухвалене помилкове рішення.

Позивач наполягав на тому, що з вересня 2020 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЗОДІАК-СБ», працюючи на посаді інспектора охорони. Він був офіційно працевлаштований у ТОВ «ЗОДІАК-СБ», оскільки під час його прийому на роботу ним подавалися трудова книжка, копія паспорта громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, військово-обліковий документ, медична довідка форми 086, сертифікати від нарколога та психіатра.

У подальшому, наказом ТОВ «ЗОДІАК-СБ» його було допущено до роботи, як охоронця, а також укладено трудову угоду, копію якої йому надано не було.

26 лютого 2023 року відповідач незаконно звільнив його з роботи. Незаконність звільнення полягала у тому, що відповідач порушив порядок звільнення з ініціативи роботодавця, передбачений статтями 40, 47, 48, 49, 116 КЗпП України.

Фактичні обставини справи

Відповідно до відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ЗОДІАК-СБ» зареєстровано 11 липня 2014 року. Видами економічної діяльності, зокрема, є 80.10 діяльність приватних охоронних служб (основний). Директором з 04 серпня 2022 року є ОСОБА_3 .

З 04 вересня 2020 року по 26 лютого 2023 року ОСОБА_1 працював на посаді інспектора охорони ТОВ «ЗОДІАК-СБ», яке мало з січня 2021 р. по лютий 2023 р. договірні відносини з ТОВ «Грінтур-Екс» з приводу охорони об`єкта на підставі договору від 20.05.2020 №20/05-1, предметом якого є цілодобова охорона єдиного майнового комплексу товариства, що розташований у Миколаївському морському порту.

Наявність трудових відносин позивача з ТОВ «ЗОДІАК-СБ» підтверджується перепустками на робоче місце з вересня 2020 року та посвідченнями Служби охорони ТОВ «ЗОДІАК-СБ», останнє з яких строком з 01 січня до 31 грудня 2023 року. Посвідчення на ім`я ОСОБА_1 мають печатки відділу кадрів ТОВ «ЗОДІАК-СБ» та підписи директорів Товариства, прізвища яких відповідають інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також вказаний факт підтверджують журнали прийому-передачі чергувань, журнал обліку виїзду машин, журнал відвідування автолабораторії, зображення яких міститься на цифровому носії. У цих журналах відображені чергування позивача на посаді інспектора охорони ТОВ «ЗОДІАК-СБ» у вказаний позивачем період.

З повідомлення Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 22 січня 2024 року вбачається, що з 01 січня до 31 грудня 2021 року ОСОБА_1 (охоронник) видавались тимчасові перепустки, а з 01 січня 2022 року постійна перепустка, організація-ініціатор оформлення перепустки ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС», режим перебування цілодобово, підприємство-контрагент ініціатора запиту ТОВ «Зодіак-СБ».

Довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, задекларовані ОСОБА_1 за період з 3 кварталу по 4 квартал 2022 року, свідчить, що інформація про доходи відсутня.

Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку №2122 від 27.02.2023 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію Відділення поліції №2 (м.Миколаїв) Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області 26 лютого 2023 року о 07 год 30 хв від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що його при наявності перепустки, не допускають на територію нафтобази.

Відповідно до інформації Головного управління статистики у Миколаївській області середня номінальна заробітна плата штатних працівників за видами економічної діяльності у січні 2022 року у Миколаївській області становила 10 845 грн (надання інших видів діяльності).

Інформація про середню номінальну заробітну плату штатних працівників за видами економічної діяльності з лютого 2022 року по теперішній час відсутня, бо відповідно до вимог Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» №2115-IX від 03.03.2022, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 43 Конституції України установлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Згідно статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 232 КЗпП України, безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи (крім випадків виконання робіт чи надання послуг за гіг-контрактом у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні»).

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц (провадження № 61-10916св18), від 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, якими серед іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Норми статей 40, 41 КЗпП України передбачають випадки розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Стаття 235 КЗпП України регламентує, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації (крім випадків виконання робіт чи надання послуг за гіг-контрактом у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні»), орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту перебування у трудових відносинах з ТОВ «ЗОДІАК-СБ», а тому і підстав для поновлення його на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені докази свідчать, що між сторонами з 04 вересня 2020 року існували трудові відносини, що підтверджується наведеними вище доказами.

Посилання відповідача на протилежне колегія суддів відхиляє, оскільки надані позивачем докази свідчать про наявність між сторонами трудових відносин.

Факт звільнення позивача з посади 26 лютого 2023 року доводиться фактом недопуску його до роботи, про що свідчить повідомлення у поліцію.

Незаконність звільнення позивача підтверджується недотриманням відповідачем порядку звільнення, який передбачений нормами Кодексу законів про працю України. Зокрема, відповідач не виніс наказу про звільнення, не видав працівнику копію наказу, не видав трудову книжку та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, не здійснив розрахунок тощо).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про поновлення його на роботі з 26 лютого 2023 року.

Між тим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2023 року і до дня поновлення на роботі підлягають частковому задоволенню.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказував, що його щомісячна заробітна плата становила 16 400 грн. Проте, жодними доказами це не доведено.

За такого, колегія суддів виходить з величини заробітної плати, яка встановлена ч.6 ст.235 КЗпП України, а саме середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді.

Під час воєнного стану ця середня заробітна плата з січня 2022 року у Миколаївській області є незмінною 10 845 грн (надання інших видів діяльності). Отже, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2023 року по 12 березня 2025 року у сумі 265 702,50 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, скасував рішення суду першої інстанції та частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , який в силу вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, то наявні підстави для стягнення з відповідача на користь держави судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій на суму 9326,55 грн (3730,62 грн + 5595,93 грн).

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДІАК-СБ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора охорони Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДІАК-СБ» з 26 лютого 2023 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДІАК-СБ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2023 року по 12 березня 2025 року у сумі 265 702,50 грн (сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДІАК-СБ» на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій у сумі 9326,55 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.