Провадження № 22-ц/812/183/25 Суддя першої інстанції Максютенко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 березня 2025 року м. Миколаїв Справа № 484/4259/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

при секретарі судового засідання Колосовій О.М.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року, повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку з несплатою аліментів на утримання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перший відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку з несплатою аліментів на утримання дитини.

Вимоги позову мотивувала тим, що 18 лютого 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , яка в подальшому змінила своє ім`я на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Також, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 серпня 2014 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки.

16 вересня 2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного рішення суду.

З 2021 року відповідачем майже повністю припинена виплата аліментів.

Станом на 01 липня 2024 року у відповідача виникла заборгованість по аліментам, яка складає 68 994.36 грн

У з в`язку з чим з відповідача підлягає стягненню пеня за несплату та прострочення аліментів, яка у період з липня 2021 року по червень 2024 року включно, становить 20 837.23 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 20 837.23 грн

02 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області прозміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Вимоги позову мотивував тим, що 05 червня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюбу з ОСОБА_6 .

Від шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_7 є дитиною з інвалідністю.

Наразі ОСОБА_1 не має постійного місця роботи, дохід носить нерегулярний характер.

Протягом 2021 -2024 року ОСОБА_1 частково сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю стабільного заробітку.

ОСОБА_1 повністю визнається обов`язок щодо сплати аліментів, однак на даний час суттєво змінились обставини його життя.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на доньку ОСОБА_4 до 1 600 грн на місяць. Виконавчий лист № 28484/1250/14 виданий 26 серпня 2014 року повернути на адресу суду після набрання рішенням законної сили. Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 28484/1250/14, виданим 26 серпня 2014 року в розмірі 68 994.36 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2024 року первісний та зустрічний позови об`єднані в одне провадження.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 20 837.23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання правової допомоги в сумі 3 тис грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 211.20 грн.

В задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів сплати ним заборгованості по аліментам на утримання доньки ОСОБА_5 , загальна сума пені за прострочення відповідачем сплати аліментів за виконавчим листом № 2/484/1250/12 за період з липня 2021 року по червень 2024 року включно, становить 20 837.23 грн.

Отже,вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки підлягають задоволенню.

Доводи ОСОБА_1 за зустрічним позовом про наявність підстав для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не здійснював в належному розмірі виплат по аліментам, поважних обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини, не встановлено.

ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, відповідачем до суду не надано. ОСОБА_1 не довів, що він не має можливості утримувати свою доньку.

ОСОБА_1 не наведено суду підстав (особливостей матеріального, сімейного стану тощо), у зв`язку з якими його може бути звільнено від сплати заборгованості за аліментами.

Твердження ОСОБА_1 про погіршення матеріального стану внаслідок відсутності доходу на своє утримання та утримання його малолітніх дітей, не підтверджуються належними доказами та спростовуються роздруківкою відомостей з центральної бази даних реєстру застрахованих осіб ДРЗДСС щодо доходів за період 2021 року ОСОБА_1 , згідно якої усього за рік зазначена сума 76 454.47 грн. Відомості про 2022 та 2023 роки відсутні.

Суд вважає, що у даному випадку розмір заборгованості за аліментами, яка виникла внаслідок невиконання судового рішення про стягнення аліментів не підлягає зменшенню з огляду на те, що зміна сімейного стану, а саме одруження та наявність дітей від теперішнього шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повністю не врахував та не здійснив аналіз доказів у справі: витягу з наказу № 165 від 07 червня 2021 року Міноборони України; розрахунку заборгованості, наданих ДВС; відомостей з ДРФОПП про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021- 2024 рік; надану інформацію про сплату ОСОБА_1 в 2024 році на погашення заборгованості по аліментам 24 000 грн.

Судом незрозуміло сприйнято відомості з податкової за 2022 рік, 2023 рік, а саме про те, що вони «відсутні». Мова йде про відсутність доходів, а не відсутність відомостей.

Із розрахунку заборгованості встановлено, що така заборгованість виникла з липня 2021 року, тобто після звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Суму доходів у розмірі 76 454.47 грн він дійсно отримував за період з 01 січня 2021 року по 07 червня 2021 року. І в цей же період із зарплати приблизно 12 742 грн в місяць стягувались аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі, визначеному виконавчим листом. Однак суд не перевірив дану інформацію і визнавши, що позивачкою за первісним позовом надано достовірну інформацію про отримання аліментів у 2021 році нею нібито всього 2 500 грн, взяв це за основу.

Суд першої інстанції не перевірив ту обставину, що ОСОБА_1 в 2024 році було сплачено заборгованість по аліментам у розмірі 24 000 грн. Фактично суд задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 штучно збільшив заборгованість по аліментам.

Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 зазначались і надавались докази, про втрату ним роботи, про те, що він не має постійного заробітку, що мало наслідком значне погіршення матеріального стану.

Тобто судом в противагу висновкам Верховного Суду по справі № 565/2071/19, про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів суд першої інстанції не встановив належним чином обставини, які змусили ОСОБА_1 звернутись до суду з зустрічним позовом, а саме зміна матеріального та сімейного стану.

У зустрічному позові було поставлене питання про зменшення розміру аліментів не за рахунок збільшення утримання однієї дитини за рахунок іншої.

Судом поза увагою залишилася позиція позивача за зустрічним позовом щодо утримання доньки від першого шлюбу, він просить саме про зменшення розміру аліментів.

Судом повність не враховано той факт, що на утриманні скаржника перебувають ще 3 дітей.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 26 серпня 2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області винесено рішення у справі № 484/3098/14-ц, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму до повноліття дитини, починаючи з 29 липня 2014 року.

Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Першому відділі ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса).

Згідно довідки розрахунку від 01 липня 2024 року виконаної державним виконавцем Домбровською О., заборгованість з аліментів, станом на 01 липня 2024 року за період з липня 2021 року по червень 2024 року становить 68 994.36 грн.

Розрахунок здійснено виходячи з утримання 1/4 частки доходу боржника, як це визначено рішенням суду.

З 05 червня 2018 року ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 .

Від шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

ОСОБА_12 , має встановлену групу інвалідності у зв`язку з чим отримує державну допомогу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд зауважує наступне.

У частинах 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області винесено рішення у справі № 484/3098/14-ц, про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму до повноліття дитини, починаючи з 29 липня 2014 року.

При цьому державним виконавцем Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, яка станом на 01 липня 2024 року становить 68 994.36 грн.

Щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на дочку ОСОБА_13 за період з липня 2021 року по червень 2024 року.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в частині відмови у звільненні ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах за період з липня 2021 року по червень 2024 року у розмірі 68 994.36 грн. та стягнення пені у розмірі 20 837.23 грн є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Згідно із частинами 1, 2 статті 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до положень частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Розглядаючи спір щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментах за період з липня 2021 року по червень 2024 року у розмірі 68 994.36 грн.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про зміну його сімейного стану, суттєвого ускладнення його життєвих умов у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися з 2021 року, народження інших дітей, самі по собі не є підставою для невиконання обов`язку з утримання дитини ОСОБА_13 .

При цьому посилання ОСОБА_1 на те, що йому для нормального існування та виконання обов`язку щодо утримання інших дітей не вистачає коштів, ті обставини, що він намагався сплачувати заборгованість у разі появи у нього коштів, необхідність сплачувати штраф, накладений державним виконавцем, не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Отже, висновки районного суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 у частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментах є правильними.

Крім того, районний суд правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за період за період з липня 2021 року по червень 2024 року у розмірі 20 837.23 грн, оскільки відповідач ОСОБА_1 не спростував наявність такої заборгованості та її розмір, а обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень не є достатніми для його звільнення від сплати пені.

Аргументи наведені в апеляційній скарзі щодо вирішення цих вимог були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства та направлені на переоцінку доказів, з якою погоджується апеляційний суд.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості зі сплати аліментів та необхідності стягнення пені, то у цій частині слід залишити в силі рішення районного суду.

Щодо відмови у задоволенні вимог зустрічного позову в частині зменшення розміру аліментів на дочку ОСОБА_13 , визначених на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 серпня 2014 у справі № 484/3098/14-ц.

Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову в цій частині суд першої інстанції дійшов висновку, що зміна сімейного стану, а саме одруження та наявність трьох дітей від теперішнього шлюбу, не є підставою для зміни розміру аліментів.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, а отже, змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 в цій частині, невірно застосував статтю 192 СК України та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням 26 серпня 2014 року у справі № 484/3098/14-ц.

Суд апеляційної інстанції вважає, що є доведеним обставини зміни сімейного стану ОСОБА_1 , зокрема, народження від іншого шлюбу трьох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому вказані обставини є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь доньки ОСОБА_4 з 1/4 на 1/8 частки доходів ОСОБА_1 , що з огляду на обов`язок обох батьків утримувати дитину, буде достатнім для задоволення потреби доньки ОСОБА_4 , її гармонійного фізичного та духовного розвитку.

Доводи апеляційної скарги про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, а саме: стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 600 грн є неприйнятними з огляду на те, що зміна способу стягнення аліментів належить стягувачу аліментів, тобто позивачці ОСОБА_2 . Зміна способу стягнення аліментів за позовними вимогами боржника, сімейним законодавством не передбачена.

Відсутні також правові підстави для повернення виконавчого листа, виданого 26 серпня 2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області для примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку ОСОБА_4 у розмірі частки з усіх видів доходу, оскільки існує заборгованість по аліментам за цим виконавчим документом, доказів погашення якої суду не надано.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про зменшення розміру аліментів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну (правничу) допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволенні позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 ЦПК України).

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його зустрічний позов було задоволено частково, а саме в частині вирішення позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

За вказаною позовною вимогою ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 1 211.20 грн, а за подачу апеляційної скарги, в цій частині позовних вимог, судовий збір у розмірі 1 816.80 грн

Оскільки ОСОБА_2 , як стягувачка аліментів, звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частин 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то ОСОБА_1 слід компенсувати сплачений ним за подачу позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір, в частині яку задоволено, в загальному розмірі 3 028 грн (1 211.20 грн + 1 816.80 грн = 3 028 грн) за рахунок держави.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про зменшення розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 серпня 2014 у справі № 484/3098/14-ц на доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки на 1/8 частку з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня ухвалення цієї постанови - 18 березня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України 3 028 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 19 березня 2025 року.