Справа № 450/54/23 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/3119/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І., без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргоюПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «УСГ» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «УСГ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТДВ «СК «Кредо» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «УСГ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТДВ «СК «Кредо» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог покликались на те, що 26 січня 2021 року о 09 год. 15 хв. у с. Лапаївка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Lexus», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Audi» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент ДТП між ПАТ «Страхова компанія» «УСГ» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1301-20-00056 від 17 лютого 2020 року, згідно з якими позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Пустомитівського районного суду від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Дана заява була розглянута, а пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок ДТП було визнано страховим випадком 26 січня 2021 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого склала 70 880 грн. 04 коп. Позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 70 880, 04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Кредо» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів №202601812.

ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулось до страхової компанії ОСОБА_1 із заявою № 11/20546 на виплату відшкодування за полісом №202601812, за яким страхова компанія відповідача здійснила виплату в розмірі 40 958, 19 грн., яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія №28-1301-20-00056 від 17 лютого 2020 року.

За таких обставин ОСОБА_1 як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати позивачеві різницю між сумою страхового відшкодування та сумою страхового відшкодування виплаченого за полісом відповідача.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 29 921, 85 грн. та 2 481,00 грн. судового збору.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2024 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «УСГ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТДВ «СК «Кредо» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «УСГ».

Вважає, що суд першої інстанції неповно з?ясував всі обставини даної справи.

Наголошує на тому, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, слід виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Покликається в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 922/4013/17.

Звертає увагу, що доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунки СТО, які містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, та докази його оплати, які долучені до позовної заяви.

Окрім цього, зазначає, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «УСГ» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів та сумою страхового відшкодування виплаченою за полісом, яка становить 29 921 грн. 85 коп.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 12 березня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 26 січня 2021 року о 09 год. 15 хв. у с. Лапаївка, на перехресті вул. Галицька та вул. Богдана Хмельницького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Lexus», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Audi» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, що вбачається із постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 лютого 2021 року по справі № 450/376/21.

Вказаною постановою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

17 лютого 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1301-20-00056 від 17 лютого 2020 року, згідно з якими ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля «Audi» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого ОСОБА_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 70 880, 04 грн., оплата якого була здійснена позивачем відповідно до платіжних доручень № 3321 від 09 лютого 2021 року та №3320 від 09 лютого 2021 року

При цьому, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Lexus», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована за Полісом № 202601812 у ТДВ « СК «КРЕДО» станом на 26 січня 2021 року.

У відповідності до норм ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до третьої особи ТДВ « СК «КРЕДО», яка повідомила, що нею прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в сумі 40 958 грн. 19 коп., яке було здійснено відповідно до платіжного доручення № 4974_7g01В/112 від 16 липня 2021 року.

Користуючись своїм правом, як страховик потерпілого, на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, з урахуванням правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача різниці між сумою страхового відшкодування та сумою страхового відшкодування виплаченого за полісом відповідача, що становить 29 921, 85 грн.

В якості доказів щодо підтвердження розміру шкоди, позивачем надано до суду акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 26 січня 2021 року; рахунок № від 26 січня 2021 року; рахунок № 000006214 від 26 січня 2021 року; страховий акт № 3CKA-12329 від 09 лютого 2021 року та розрахунок суми страхового відшкодування від 09 лютого 2021 року.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що надані позивачем акт огляду пошкодженого транспортного засобу, рахунки та розрахунок суми страхового відшкодування, не можуть бути належним доказом в силу вимог ЦПК України, оскільки за наданими доказами не можливо встановити дійсний розмір збитків, завданих позивачу. Разом з тим, у даному акті огляду, враховано і пошкодження автомобіля відповідача ОСОБА_3 , що встановлено в ході дослідження пошкодження вказаних транспортних засобів, а саме автомобіля «Lexus», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може повністю погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 922/4013/17, на яку покликався заявник в доводах апеляційної скарги, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди у разі виникнення спору щодо визначення розміру такої, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17).

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи судом, вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого ОСОБА_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 70 880, 04 грн., оплата якого була здійснена позивачем відповідно до платіжних доручень № 3321 від 09 лютого 2021 року та №3320 від 09 лютого 2021 року.

Отже, наявність платіжних доручень № 3321 від 09 лютого 2021 року та №3320 від 09 лютого 2021 року є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи, як до страховика потерпілої особи, перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Матеріалами справи встановлено, що відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ «СК «КРЕДО», яке відшкодувало частково майнову шкоду, в розмірі 40 958,19 грн., завдану власнику пошкодженого автомобіля, замість особи, визнаної винною у ДТП.

Отримавши часткове задоволення своїх вимог від страховика винної особи (боржника в деліктних правовідносинах), ПАТ «Страхова компанія» «УСГ» як новий кредитор (після суброгації) в деліктних правовідносинах звернувся з позовом до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за шкоду з вимогою сплатити решту майнової шкоди.

В даному випадку деліктні правовідносини тісно взаємопов`язані з відносинами страхування, тому врахуванню підлягає висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно з яким відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Вказаний правовий висновок є актуальним та підлягає застосуванню в даній справі.

Розмір завданої шкоди оцінено в сумі 70 880,04 грн.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Lexus», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована за Полісом № 202601812 у ТДВ « СК «КРЕДО» станом на 26 січня 2021 року.

Згідно вищенаведеного договору, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну за полісом № 202601812 у ТДВ « СК «КРЕДО» становить 130 000 грн.

Таким чином, застрахований ліміт відповідальності відповідача за завдану майнову шкоду перевищує фактично розмір заявленої позивачем шкоди (70 880,04 грн.).

Тому позивач, ПАТ «Страхова компанія» «УСГ», як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Звертаючись з позовом до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, позивач не довів, що заявлений розмір майнової шкоди в сумі 70 880,04 грн. перевищує ліміт відповідальності ОСОБА_1 за полісом № 202601812 у ТДВ « СК «КРЕДО».

Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

З огляду на те, що позивачем не обґрунтовано, що у нього виникло право на звернення з цим позовом саме до ОСОБА_1 , а не до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, колегія суддів вважає, що підстави для покладання на ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування повного розміру майнової шкоди позивачем не обґрунтовано.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «УСГ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТДВ «СК «Кредо» про стягнення страхового відшкодування, однак помилився щодо мотивів такого висновку, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції зміні, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «УСГ» задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.