П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2024 року, ухвалене суддею Деметрадзе Т.Р., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 27.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №4014002 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису.

Зазначає, що 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №24/05/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до відповідача.

Зауважує, що відповідно до розрахунку заборгованості, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 54 241,20 грн., з яких: 7 800 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 37 128 грн. - сума заборгованості за відсотками; 9 313,20 грн. нараховані проценти за 60 календарних днів.

Крім того, 05.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №7138898 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису.

Вказує, що 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до відповідача.

Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 54 031,35 грн., з яких: 14 500 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 22 218,35 грн. - сума заборгованості за відсотками; 17 313 грн. нараховані проценти за 60 календарних днів.

На підставі наведеного, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість на загальну суму 108 272,55 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість, яка виникла на підставі Договору факторингу №24/05/2024 в розмірі 54 241,20 грн. та Договору факторингу №27.05/24-Ф в розмірі 54 031,35 грн, а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог відносно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вказує, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

В своїх доводах посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, що матеріали справи не містять документів, які свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати, а тому в частині вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень відмовив.

Посилається на пункти 4.4. та 4.6. укладеного між адвокатом Городніщєвою Є.О. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору, згідно яких факт наданих послуг підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт. Оплата виконаних робіт здійснюється за надані послуги згідно акту прийому-передачі. Витрати в сумі 10 000 гривень є документально доведені наявними у матеріалах справи доказами.

Крім цього, зазначає, що в суді апеляційної інстанції адвокатом Городніщєвою Є.О., з якою укладено договір про надання правової допомоги, також було підготовлено матеріали для апеляційного оскарження, складено апеляційну скаргу, тощо. У зв`язку з чим просить стягнути 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Оскільки рішення суду оскаржено в частині відмови в задоволенні вимог відносно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщєвою Є.О. укладено договір №26/08-2024 про надання правової допомоги від 26.08.2024, згідно умов якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 4.1 договору визначено, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступіть складності правових питань, що стосуються доручення; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта, тощо(пункт 4.2. договору).

Згідно пункту 4.6. договору клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно Акту про надання правничої допомоги протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили.

Додатковою угодою №1 до договору №26/08-2024 про надання правової допомоги від 26.08.2024 сторони погодили змінити преамбулу тексту договору у зв`язку зі зміною назви товариства.

Заявкою №4563 від 02.09.2024 на виконання доручення до Договору №26/08-2024 від 26.08.2024, що також підтверджується рахунком на оплату по замовленню №4563/25/09 від 25.09.2024, сторони погодили між собою надання наступного виду робіт в рамках розгляду справи №308/16207/24: зустріч адвоката та клієнта, для надання первинної консультації та аналізу наданих документів 1 000 грн.; аналіз практики та правових позицій Верховного Суду у даних правовідносинах, ознайомлення та аналіз норм чинного законодавства, необхідного для застосування при підготовці позовної заяви 1 000 грн.; оформлення додатків до позовної заяви, підготовка до направлення адвокатських запитів 3 000 грн.; підготовка позовної заяви, підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів 4 000 грн.; підготовка адвоката до судових засідань, участь у судових засіданнях 1 000 грн. Тобто, загалом сторони погодили між собою суму 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт(наданих послуг) від 25.09.2024 відповідно до Договору №26/08-2024 від 26.08.2024 сторони погодили між собою загальну суму 10 000 гривень за виконані вище роботи, а також підтвердили, що дана сума підлягає сплаті протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили.

Актом №186-26/08-2024 від 15.01.2025 прийому-передачі виконаних робіт згідно Договору №26/08-2024 від 26.08.2024 сторони погодили між собою наступний обсяг робіт за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції: збір та аналіз доказів і документів для подання до Закарпатського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2024 у справі №308/16207/24 за 2 години 1000 грн.; складення апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2024 у справі №308/16207/24 за 5 годин 2 5000 грн; направлення відповідачу та подання до Закарпатського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2024 у справі №308/16207/24 за 1 годину 500 грн. Разом сума погоджена між сторонами становить 4 000 грн.

Даний вид робіт погоджений між сторонами у вищезгаданій сумі, що підтверджується рахунком на оплату №186-26/08-2024 від 25.12.2024.

Згідно платіжної інструкції №4372 від 25.12.2024 сума 4 000 грн. за правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції сплачена в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону N 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону N 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд першої інстанції керувався тим, що такі витрати не обґрунтовано належними доказами. Тобто, позивач не надав документів, що свідчать про понесення ним судових витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що сторони у тексті договору №26/08-2024 про надання правової допомоги від 26.08.2024, а саме у пункті 4.6. такого, дійшли згоди, що оплата за надані адвокатські послуги буде здійснена протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили, що не суперечить принципу свободи договору.

Даний пункт договору був додатково зазначений в акті прийому-передачі виконаних робіт(наданих послуг) від 25.09.2024 відповідно до Договору №26/08-2024 від 26.08.2024. Сторони погодили між собою загальну суму 10 000 гривень за виконані адвокатом роботи, а також підтвердили, що дана сума підлягає сплаті протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили.

Крім цього, така домовленість сторін узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема із вищезгаданою постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі підтверджені договором та актом прийому-передачі виконаних робіт. Твердження суду першої інстанції щодо відсутності квитанції про сплату 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу також не заслуговує на увагу, оскільки таке твердження суперечить чинній практиці Верховного Суду. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи, а не наявність квитанції про сплату таких витрат, яка не могла податись позивачем до суду у зв`язку з тим, що сторони погодили між собою здійснення оплати після 30 календарних днів з моменту набрання рішення суду по справі законної сили.

Щодо розміру судових витрат, які підлягають задоволенню, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до рахунку на оплату по замовленню №4563/25/09 від 25.09.2024 адвокатом Городніщєвою Є.О. виконано наступний вид правових робіт: зустріч адвоката та клієнта, для надання первинної консультації та аналізу наданих документів 1 000 грн.; аналіз практики та правових позицій Верховного Суду у даних правовідносинах, ознайомлення та аналіз норм чинного законодавства, необхідного для застосування при підготовці позовної заяви 1 000 грн.; оформлення додатків до позовної заяви, підготовка до направлення адвокатських запитів 3 000 грн.; підготовка позовної заяви, підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів 4 000 грн.; підготовка адвоката до судових засідань, участь у судових засіданнях 1 000 грн. Тобто, загалом сторони погодили між собою суму 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до платіжної інструкції №4372 від 25.12.2024 адвокату Городніщєвій Є.О. сплачено 4 000 грн. за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивачу та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. в суді першої інстанції та 2 000 грн. в суді апеляційної інстанції, що разом становить суму 7 000 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 133, 137, 138, 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2024 року, скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу та ухвалити з цієї вимоги нове судове рішення про часткове задоволення даної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», ЄДПОУ: 44559822, адреса: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 гривень понесених під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

У решті, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: