Справа № 455/475/25
Провадження № 2/455/346/2025
УХВАЛА

Іменем України

10 березня 2025 року м.Старий Самбір

Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Пошивак Ю.П.,

вивчивши матеріали цивільної справи №455/475/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЛЕТ ГРУП ЕСТ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Юлія Олегівна, приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Сивак Микола Іванович, про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

07.03.2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Солонець С.М. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЛЕТ ГРУП ЕСТ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Ю.О., приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Сивак М.І., про стягнення боргу за договором позики.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за вказаним позовом приходжу до такого висновку.

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч.1, 2 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить:

-стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЛЕТ ГРУП ЕСТ» на свою користь заборгованість за договором позики № 1109/8 від 11.09.2020 року в розмірі 268 892 гривні 00 копійок, за договором позики № 0810/3 від 08.10.2021 року в розмірі в сумі 248 208 гривень 00 копійок.

-визнати недійсним договір дарування 1/2 (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.12.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Ю.О. за № 1120.

-визнати недійсним договір дарування нежитлової будівлі (61/100 частини центру дозвілля « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») та земельної ділянки, площею 0,0679 га, кадастровий номер :01:005:0042, призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код класифікації видів цільового призначення земель 03.07), що знаходиться по АДРЕСА_2 , укладений 02.05.2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Сиваком М.І. за р-№ 1057.

-скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Ю.О. про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 45716784 (дата та час реєстрації 16.12.2021 року), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, за ОСОБА_3 , на 1/2 (одну другу) частки квартири АДРЕСА_1 .

-скасувати рішення приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Сивака М.І. про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 54852008, (дата та час реєстрації 02.05.2024 року), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, за ОСОБА_4 , на нежитлову будівлю (61/100 частини центру дозвілля « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

- скасувати рішення приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Сивака М.І. про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 54852861, (дата та час реєстрації 02.05.2024 року), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 251, за ОСОБА_4 , на земельну ділянку, площею 0,0679 (нуль цілих шістсот сімдесят дев`ять десятитисячних) га, кадастровий номер :01:005:0042, призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код класифікації видів цільового призначення земель 03.07), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

- стягнути пропорційно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЛЕТ ГРУП ЕСТ» на його - ОСОБА_1 користь судові витрати, з яких: судовий збір 8199 (вісім тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок, по 4099 гривень 50 копійок з кожного, витрати на правничу допомогу 30 000 гривень 00 копійок, по 15 000 гривень 00 копійок з кожного.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції

Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України виходить, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч.15 ст.28 ЦПК України).

Позивач в позовній заяві зазначає, що місцем реєстрації проживання відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_2 , а відтак дана цивільна справа про стягнення заборгованості за договором позики підсудна Старосамбірському районному суду Львівської області.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями, які викладені у пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).Так, Верховний Суд в постанові від 10.10.2019 у справі № 61-14226св19 вказав на те, що у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності.

Відтак, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Крім того, у своїй постанові від 16.02.2021 року (справа 911/2390/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майном», а тому правило вищевказаних норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За таких обставин, підсудність даної справи визначається за правилом виключної підсудності.

З урахуванням наведеного та місця розташування нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на території Залізничного району м.Львова, суддя дійшов висновку на вказані правовідносини положення ч.1 ст.27 ЦПК України не поширюються.

Із змісту вимог позовної заяви вбачається, що позивач просить окрім іншого визнати недійсним договір дарування 1/2 (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.12.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Ю.О. за № 1120. Вказана вимога підсудна Залізничному районному суду м.Львова.

Частиною 1 ст.188 ЦПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Таким чином, у даній позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які підсудні різним судам.

Пунктом 2 частини 4 статті 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадках коли, порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

За частиною 6 статті 188 ЦПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Отже, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів цивільного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань цивільного судочинства. Проте таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 року по справі № 420/3956/20 та ухвалі Верховного Суду від 05 березня 2021 року по справі №9901/55/21 та відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню судом.

Оскільки позивач об`єднав у позовній заяві вимоги, щодо яких законом визначена різна підсудність, і відсутні законні підстави для їхнього роз`єднання в окремі провадження, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 188 ЦПК України та наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу на підставі п.2 ч.4 статті 185 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.4, ч.1 ст.5, ст.11, ч.1 ст.19, ст.20, п.2 ч.4 ст.185, ч.ч.5, 6 ст.188, 258-260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЛЕТ ГРУП ЕСТ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Юлія Олегівна, приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Сивак Микола Іванович, про стягнення боргу за договором позики - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 7 статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особам, які її подали, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Пошивак Ю.П.