Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2025 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді Крегул М.М., при секретарі судового засідання Мішко М.М., за участю : представника АТ КБ "ПриватБанк" - Мадяр В.М. , представника ОСОБА_1 - адвоката Прус О.О ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород , цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позивач зазначає, що відповідач не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому заборгованість до стягнення, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, становить 6185,72 дол. США.
За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №MKH7AN06635097 в розмірі 6185,72 дол. США, що за курсом 26,66 грн. становить 164911 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.08.2021 року позовну заяву задоволено в повному обсязі.
Ухвалою суду від 06.12.2024 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.08.2021 року скасовано. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
23.12.2024 року від представника відповідача адвоката Прус О.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник зазначає, що з матеріалів позовної заяви не зрозуміло за який саме період позивач просить стягнути заборгованість за відсотками, так як умовами п. 17 договору сторони погодили, що позика та нараховані проценти повинні бути повернуті позичальником до 01.06.2015 року. Починаючи з 02 червня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
При цьому, представник відповідача ОСОБА_3 зазначає, що згідно розрахунку заборгованості, який прописаний досить докладно до 29.11.2013 року (в цей час відбувся продаж заставного майна в рахунок погашення заборгованості), далі фігурує дата 25.12.2015 року та наступна аж 24.10.2018 року, тобто вже після реалізації майна та припинення строку кредитування банк з незрозумілих підстав збільшив заборгованість по кредиту та продовжував нараховувати відсотки.
Разом з тим, Пунктом 14.11. Договору, сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п`ять) років.
Отже, на переконання відповідача, возивач не мав права нараховувати відсотки поза строком кредитування, а відсотки, що нараховані до 01.06.2015 року не підлягають стягненню через сплив позовної давності ще 01.06.2020 року, з позовною заявою банк звернувся до Відповідача 12.11.2020 року.
З наведених підстав представник відповідача у відзиві просить у задоволенні позову відмовити повністю.
У пунктах Договору надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач підписуючи Договір, визначено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту в порядку і строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно з Договором. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Договорі. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як видно з розрахунку заборгованості, порушення умов договору з повернення кредитних коштів, сплати відсотків стороною, мало місце ще до настання дати останніх щомісячних платежів.
Згідно Договору, за користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати платить відсотки в розмірі, зазначеному в Договорі. При не погашенні кредиту в строки, встановлені у Договорі, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно Договору з дати виникнення простроченої заборгованості.
Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що Договір не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, на переконання позивача, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.
Щодо строку позовної давності позивач вказує, що звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності, а посилання відповідача не відповідають дійсності.
Щодо посилань Відповідача на компенсацію витрат на правову допомогу, позивач стверджує, що відповідачем не доведено понесення таких витрат, а також вважає, що вказаний Відповідачем розмір правничої допомоги не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.
У судовому засіданні представник позивача Мадяр В.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задоволити такі на підставі наведених доволдів та доказів наявних у позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Прус О.О. у судовому засіданні підтримав заперечення викладені у письмовому відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у відзиві.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду від неї не надходило.
Заслухавши пояснення представника позивача Мадяр В.М., представника відповідача Прус О.О. , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно п. 8.1, 17.9 кредитно-заставного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник надає банку в заставу предмет застави - автомобіль Hyundai Accent 1.4, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 7.1 кредитно-заставного договору, застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов`язань у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено у цьому договорі із змінами та доповненнями до нього внесеними протягом строку його дії.
Згідно п. 7.2 кредитно-заставного договору, застава забезпечує забезпечені вимоги в розмірі їх повної вартості, незалежно від того, якою така вартість може бути в будь-який час протягом строку дії договору.
Згідно п. 13.6 Договору, сторони погоджуються що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих банком в результаті такого звернення стягнення та/або вартості предмета застави, одержаного банком у власність (у разі озернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави), яка визначається за згодою сторін на дату звернення стягнення або, за відсутності такої згоди, незалежним експертом, призначеним банком на його власний розсуд.
У разі продажу предмета застави відповідно до ст. 13.2 договору: всі суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються в першу чергу, для відшкодування всіх витрат (включаючи витрати на юридичні послуги), яких банк зазнав у зв`язку із зверненням стягнення на предмет застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування витрат використовуються для погашення інших забезпечених вимог. У разі якщо таких сум не достатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена частина забезпечених вимог становить заборгованість позичальника перед банком, яка негайно належить до сплати банку. У такому разі банк має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, з іншого майна позичальника, у першу чергу перед іншими кредиторами; і будь-які суми виручені в результаті звернення стягнення на предмет застави, які залишаються невикористаними після повного погашення всіх забезпечених вимог, без зволікань повертаються банком позичальнику, якщо інше не передбачено чинним законодавством України (п. 13.7 Договору).
Пунктом 14.11 Договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п`ять років.
Згідно п. 4.1 Договору, за користування наданим кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою визначеною у ст. 17.1.6 Договору (15% річних).
Погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до ст. 17.8 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до п. 6.2.2, 6.2.4 Договору, позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.
Пунктом 14 договору передбачена відповідальність сторони, в тому числі визначено нарахування пені, штрафу, відсотків за порушення зобов`язань.
Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, ОСОБА_4 систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитно-заставним договором №MKH7AN06635097 від 02.06.2008 року.
Разом з тим, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом.
Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом - 6185,72 доларів США, за період з 02.06.2008 року по 23.06.2020 року.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
За умовами п. 17.1.5 Договору сторони погодили, що позика та нараховані проценти повинні бути повернуті позичальником до 01.06.2015 року.
Таким чином відсотки нараховані після 01.06.2015 року стягненню не підлягають.
Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки ( штрафу, пені).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
У договорі сторонами не збільшено, встановлений законом, строк позовної давності.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.
Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, при визначені строку позовної давності у даному випадку суд враховує таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятою відповідно дост.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який був неодноразово продовжений.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих таперехідних положеньЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) відмінено з 30.06.2023.
За змістом пункту 19Прикінцевих та перехідних положень ЦК Україниуперіод дії воєнного стану в Україні, введеногоУказом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Як було встановлено судом, пунктом 14.11. Договору Сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п`ять) років.
Таким чином, останнім днем погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом визначено 01.06.2015 року (п. 17.1.5 Договору), що також підтверджується графіком погашення кредиту.
До суду із позовною заявою преставник позивача АТ КБ "Приват Банк" звернувся 12 листопада 2020 року. Таким чином, встановлений кредитним договором п`ятирічний строк позовної давності не сплив, та не був пропущений позивачем.
Відтак, за встановлених обставин, зважаючи, що відповідачем ОСОБА_2 не було вжито належним чином заходів щодо добровільного погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № МКН7АN06635097 від 02.06.2008 року в повному обсязі, та враховуючи суму сплачених відсотків, які не підлягали стягненню, оскільки нараховані поза межами строку кредитування, яка склала 128,95 доларів США, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками нарахованими за користування кредитом в межах строку кредитування в розмірі 6056,77 (шість тисяч п`ятдесят шість доларів США, сімдесят сім центів) доларів США, що за курсом 26,6695 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.06.2020 року складає 161351,03 (сто шістдесят одна тисяча триста п`ятдесят одна грн. три коп.) грн.
Розподіл між сторонами судових витрат.
Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2473,67 грн. в дохід держави, який відповідно до ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 2420,26 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 6056,77 грн., що становить 97,92 відсотки від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,22 грн. судового збору (2473,67 х 97,92:100).
Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 97,92 відсотки, суд приходить до переконання, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача не має.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-
Позовну заяву задовольнити частково.
У решті вимог позовної заяви відмовити.
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 12.03.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул