Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/2225/24
Провадження № 2/650/219/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року смт. Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Хомик І.І.

за участі секретаря судового засідання Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом представника позивача Ареф`єва Антона Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

13.05.2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, зазначаючи, що 05.07.2023 року позивач уклав з відповідачем договір позики, за яким надав останньому позику у розмірі 7854,00 доларів США, яку ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 01.08.2023 року, надавши відповідну розписку, складену власноруч.

Після настання 01.08.2023 року відповідач позику не повернув і ухиляється від обов`язку її повернення. В зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивач застосовує відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді 3 % відсотків річних від простроченої суми, що складає 182,04 доларів США, в зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав згідно обставин викладених у позовній заяві. Просить її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначаючи, що розписка від 05.07.2023 року не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являються до договорів позики, внаслідок чого неможливо встановити реальну передачу коштів в борг. Тому вказаний договір позики слід вважати неукладеним і відповідно таким, що не несе юридичних наслідків для сторін. Крім того позивачем не надано будь яких доказів прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача, що унеможливлює застосування до нього будь-якої відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.07.2023 року ОСОБА_1 уклав договір позики з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого передав останньому в борг суму 7854,00 доларів США, яку той зобов`язався повернути у строк до 01.08.2023 року.

На підтвердження укладення договору позики позичальником ОСОБА_2 складено розписку, яку як вбачається із пояснень представника позивача, склав та підписав власноручно. Оригінал даної розписки досліджено у судовому засіданні і приймається судом як доказ укладення договору позики.

Представник відповідача у судовому засіданні не спростував наявність розписки позичальника, яким є ОСОБА_2 , від проведення почеркознавчої експертизи на відповідність підпису у розписці представник відповідача відмовився.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Дана норма визначена ст. 1046 ЦК України.

Ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів підтверджуючи, як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора визначеної у розписці грошової суми.

Станом на день пред`явлення позову термін повернення відповідачем позики минув, і як зазначає позивач в своєму позові суму боргу відповідачем не повернуто.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК), якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 своєчасно не повернув ОСОБА_1 грошові кошти, тому зобов`язаний сплатити останньому суму боргу в розмірі 7854,00 доларів США та 182,04 доларів США, грошове зобов`язання у вигляді 3 % відсотків річних від простроченої суми.

Ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд прийшов до наступного.

Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тому суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. за даною категорією справ є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а тому такий розмір витрат є обґрунтованим і підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, встановленні судом обставини дають підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.12,13,89,133,137,141,259,263,264,265,274,279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву представника позивача Ареф`єва Антона Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 7854,00 доларів США, 3% річних в розмірі 182,04 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3691,95 грн. та 20 000,00 грн. витрати на правничу правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ірина ХОМИК