Провадження № 22-ц/802/278/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної організації «Музей історії сільського господарства Волині скансен» про стягнення заборгованості за договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , поданими представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2024 року та додаткове рішення від 27 січня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у червні 2024 року звернувся в суд з позовом до відповідача Комунальної організації «Музей історії сільського господарства Волині Скансен» (далі КО «Музей історії сільського господарства Волині Скансен», музей) про стягнення заборгованості за договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що впродовж близько тридцяти років він працював у КО «Музей історії сільського господарства Волині Скансен». Його трудова діяльність була спрямована на організацію діяльності цього музею, його популяризацію та належне функціонування. Він був одним із засновників музею та є автором творів, пов`язаних з діяльністю музею, спрямованих на його функціонування та розвиток, зокрема: збірки тематико-експозиційних планів музею, наукового твору «Тематичний план експозиції під відкритим небом по зоні Полісся «Козацький зимівник». 01 серпня 2018 року між ним та відповідачем укладено Договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності. 10 лютого 2019 року сторони підписали Додаток до вказаного Договору. Відповідно до умов договору він передав музею виключні права на використання твору «Збірка тематико-експозиційних планів Музею історії сільського господарства Волині Скансен» та права на використання наукового твору «Тематичний план експозиції під відкритим небом по зоні Полісся «Козацький зимівник». Ці майнові авторські права передані в частині використання творів як виставково-експозиційний матеріал під час проведення екскурсій та під час знімання документальних, науково-популярних та художніх фільмів. Договір є оплатним, оскільки передбачає обов`язок набувача виплачувати автору винагороду за отримання виключних майнових авторських прав на твори. Відповідно до пункту 8.1 Договору, авторові сплачується музеєм роялті в розмірі 15% від доходу за екскурсійне обслуговування у строк два рази на рік (за кожне півріччя). У подальшому, розмір винагороди був змінений на підставі Додатку до Договору та становив 20% від доходу за екскурсійного обслуговування. Відповідач виконував умови Договору та сплачував йому винагороду протягом 2018-2022 року. Не було виплачено винагороду за 2023 рік і на звернення про таку виплату отримав відповідь, що його твори не використовувались, а тому виплата не проводилась. Проте, ним було встановлено, що дохід відповідача за екскурсійне обслуговування за 2023 рік становить 453 955 грн. Просив стягнути з відповідача КО «Музей історії сільського господарства Волині Скансен» на його користь заборгованість за Договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності від 01 серпня 2018 року в розмірі 90 791 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2024 року в цій справі в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 27 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь КО «Музей історії сільського господарства Волині Скансен» 25 000 грн витрат на професійну правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вищевказане судове рішення. Вважає, що суд ухвалив у цій справі незаконне та необґрунтоване рішення, в якому висновки не відповідають обставинам справи. Обставини, що мають значення для справи, з`ясовані неповно. Неправильно застосовано норму матеріального права, яка регулює спірні правовідносини. Допущено порушення норм процесуального права. Суд в оскаржуваному рішенні не встановив правової природи договору, не вказав на зміст положення про його оплатність. Договір про використання належних йому творів було укладено у зв`язку із рішенням зборів засновників музею від 18 листопада 2011 року. Мотивація суду про відмову в позові зводиться до одного абзацу. Фактично уся діяльність відповідача спрямована на залучення відвідувачів, які перебуваючи на території музею, отримують доступ до творів, автором яких він (позивач) є. Тому, вважає, що діяльність відповідача включає в себе використання його (позивача) творів. Суд не надав оцінку тому факту, що відповідач визнав виконання ним договору впродовж 2018-2022 років та сплату ними роялті в його користь. Твори, права на які передані відповідачу, були відтворені в експозиціях музею, які ним використовувалися і використовуються дотепер. Експозиція музею та експозиційний матеріал, який є відтворенням творів позивача, з 2022 року не змінювалася. Впродовж попередніх років відповідач використовував твори, права на які йому було передано, і не виникало питань щодо відсутності примірників творів. Переконаний, що екскурсійне обслуговування включає в себе послуги, які надаються відповідачем відвідувачам музею щодо доступу на територію музею, оскільки всі експозиції музею включають в себе його (позивача) твори, права на які передано відповідачу відповідно до Договору; ці твори (позивача) відтворені в експозиціях музею. Відповідач не надав доказів того, що експозиції музею змінилися, що у нього відсутні твори, автором яких є позивач, або що такі твори не використовувалися. Відповідач проявив непослідовність щодо виплати роялті за укладеним між ними Договором. Просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Влинської області від 16 грудня 2024 року в цій справі, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду від 27 січня 2025 року в цій справі представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що представник відповідача ОСОБА_3 подаючи до суду першої інстанції докази понесення судових витрат, не вказав у чому полягали обставини, які перешкоджали їх поданню до ухвалення рішення в цій справі. У договорі, укладеному між відповідачем та його представником не зазначено порядок обчислення гонорару, не вказано порядок його сплати. Акт наданих послуг не містить детального опису наданих послуг, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Просив скасувати додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2025 року в цій справі, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви представника КО «Музей історії сільського господарства Волині Скансен» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача на рішення суду від 16 грудня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що вважають рішення таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а скаргу такою, що не спростовує висновків суду першої інстанції. Скарга не містить жодного аргументу щодо того, чому рішення має бути скасованим, а є лише вираженою в письмовій формі незгодою позивача з рішенням суду з аргументами, які вже були наведені позивачем у позовній заяві. Просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення суду від 27 січня 2025 року представник відповідача зазначив, що у відзиві на позовну заяву було заявлено про подання доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у порядку, встановленому частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Твердження представника позивача про обов`язок відповідача подати такі докази до закінчення судових дебатів не відповідає чинним нормам ЦПК України і фактичним обставинам розгляду цієї справи в суді першої інстанції. Просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 від 09 березня 2010 року за позивачем ОСОБА_1 було зареєстровано авторське право на твори «Збірка тематико-експозиційних планів Музею історії сільського господарства Волині Скансен» та «Тематичний план експозиції під відкритим небом по зоні Полісся «Козацький зимівник».

Між ОСОБА_1 та КО «Музей історії сільського господарства Волині Скансен» 01 серпня 2018 року укладено договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності. Відповідно до пункту 8.1 договору, авторові сплачується музеєм роялті в розмірі 15% від доходу за екскурсійне обслуговування у строк два рази на рік (за кожне півріччя).

10 лютого 2019 року сторони підписали додаток до вказаного договору, за умовами якого ОСОБА_1 передав музею виключні права на використання твору «Збірка тематико-експозиційних планів Музею історії сільського господарства Волині Скансен» та права на використання наукового твору «Тематичний план експозиції під відкритим небом по зоні Полісся «Козацький зимівник», що підтверджується актом прийому-передачі від 09 серпня 20218 року; змінений розмір винагороди, який визначений в розмірі 20% від доходу за екскурсійне обслуговування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424, пункту 1 частини першої статті 440 ЦК України право на використання об`єкта інтелектуальної власності (твору) є майновим правом інтелектуальної власності.

За частинами третьою-четвертою статті 426 ЦК України, використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до статті 427 ЦК України, майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону.

Згідно зі статтею 441 ЦК України використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

За статтею 443 ЦК України використання твору здійснюється виключно з дозволу суб`єкта авторського права або іншої уповноваженої на надання такого дозволу особи, крім випадків правомірного використання твору без такого дозволу, встановлених законом.

Згідно зі статтею 445 ЦК України, автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до норм частин першої, третьої статті Закону України «Про авторське право і суміжні права» (№ 3792-XII від 23 грудня 1993 року, в редакції від 22 липня 2018 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються.

За частинами першою, другою, восьмою статті 33 вищевказаного Закону, Договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Усі майнові права на використання твору, які передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як передані суб`єктом авторського права, вважаються такими, що не передані, і зберігаються за ним.

Згідно зі статтею 34 Закону, сторона, яка не виконала або неналежним чином виконала зобов`язання за авторським договором, зобов`язана відшкодувати іншій стороні всі збитки, в тому числі упущену вигоду. Якщо автор не передав твір замовникові відповідно до умов авторського договору замовлення, він повинен відшкодувати замовникові збитки, в тому числі упущену вигоду. Спори щодо відповідальності за невиконання умов авторських договорів вирішуються у суді.

За статтею 1107 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких договорів: ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності; ліцензійний договір; договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності; договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності; інший договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності. Договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності такий договір є нікчемним. Законом можуть бути встановлені випадки, в яких договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності може укладатись усно.

Відповідно до підпункту 14.1.255 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України України роялті - це будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інші аудіовізуальні твори, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» встановлено, що позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов`язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору та/або об`єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди.

Факт авторства позивача ОСОБА_1 творів «Збірка тематико-експозиційних планів Музею історії сільського господарства Волині Скансен» та «Тематичний план експозиції під відкритим небом по зоні Полісся «Козацький зимівник» підтверджується свідоцтвами про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 від 09 березня 2010 року. Такі твори позивача є службовими творами (як у заявах про реєстрацію авторського права), виконаними (створеними) позивачем під час виконання ним трудових обов`язків у КО «Музей історії сільського господарства Волині Скансен».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, службовий твір - твір, створений автором у порядку виконання службових обов`язків відповідно до службового завдання чи трудового договору (контракту) між ним і роботодавцем. За статтею 16 Закону, авторське особисте немайнове право на службовий твір належить його автору. Виключне майнове право на службовий твір належить роботодавцю, якщо інше не передбачено трудовим договором (контрактом) та (або) цивільно-правовим договором між автором і роботодавцем. За створення і використання службового твору автору належить авторська винагорода, розмір та порядок виплати якої встановлюються трудовим договором (контрактом) та (або) цивільно-правовим договором між автором і роботодавцем.

Договором від 01 серпня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та КО «Музей історії сільського господарства Волині Скансен» встановлено такі способи використання творів позивача (у тому числі, авторство яких підтверджується свідоцтвами № 32331 та № 32329 від 09 березня 2011 року): 1) як виставково-експозиційний матеріал; 2) під час проведення екскурсій і тематичних уроків; 3) при зйомці документальних, науково-популярних та художніх фільмів.

Згідно з пунктом 1.1 Договору під твором у цьому договорі розуміється створений автором об`єкт авторського права - «Тематична виставка експозиція Музею історії сільського господарства Волині Скансен» загальною експозиційною площею понад 807 м. кв, яка розміщена на території понад 16,4 га, з яких стаціонарна експозиція загальною площею понад 600 м. кв, з них експозиційна понад 400 м.кв у приміщенні будинку культури Рокинівської селищної ради та експозиція під відкритим небом, розміщена на історико-культурних землях загальною площею 16,39 га.

При цьому, пунктом 1.2 Договору закріплено додаткові ідентифікуючі відомості про твір свідоцтва про реєстрацію авторського права на Твір № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 від 09 січня 2011 року, видані Державним Департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Відповідно до змісту свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та заявки про реєстрацію авторського права на твір, за яким видано свідоцтво № НОМЕР_3 , позивач є автором Збірки тематико-експозиційних планів Музею історії сільського господарства Волині Скансен (літературно-письмових твір наукового характеру), Тематичного плану експозиції під відкритим небом по зоні «Полісся» «Козацький зимівник» (науковий твір, літературно-письмовий твір), Тематико-експозиційного плану до залу «Історія української державності Музею історії сільського господарства Волині Скансен» (літературно-письмових твір наукового характеру).

У випадку, що розглядається, твір, визначений пунктом 1.1 Договору, - Тематична виставкова експозиція Музею загальною експозиційною площею понад 807 м. кв., що розміщена на території понад 16,4 га, - є складним об`єктом права інтелектуальної власності, оскільки у ньому з`єднано різнорідні об`єкти авторського права. Літературно-письмові твори науково характеру, авторське право на які належать позивачу, на час укладення цього договору були частинами загального твору тематично виставкової експозиції, що охоплює усю площу музею, однак не є самою стаціонарною експозицією загальною площею понад 600 м. кв. та/або експозицією під відкритим небом, розміщеною на історико-культурних землях загальною площею 16,9 га, оскільки для створення твору, визначеного договором, необхідними є різнорідні складники (твори різних галузей мистецтва). Створення стаціонарної експозиції як у приміщенні будинку культури, так на історико-культурних землях музею (під відкритим небом) без використання об`єктів матеріального світу (експонатів), що належать, у тому числі до творів живописного, архітектурного, скульптурного мистецтва тощо є неможливим (відповідно до Тематико експозиційного плану Музею, затвердженого 29 грудня 2022 року, в експозиціях використано, зокрема, карти, пам`ятки різних епох (кістки, речі, знаряддя праці тощо), слайди-діапозитиви, макети, конструкції, діаграми, схематичні карти з муляжів с/г і городніх культур, картини, малюнки, репродукції картин, фотокопії, фото, книги, муляжі, документи, предмети інтер`єр, колекції, манекени, таблиці з ілюстраціями, млин вітряний, хата з дворцем, оборіг, хата з ванькиром, льох, «курна» хата, клуня (стодола), хата тридільна, каплиця, кузня тощо).

Об`єкти права інтелектуальної власності позивача літературно-письмові твори науково характеру - у синтезі з іншими об`єктами інтелектуальної власності (у тому числі службовими творами) поєднані одне з одним, включені у структуру складного об`єкту, та перетворені у нове єдине ціле твір «Тематична виставкова експозиція Музею історії сільського господарства Волині Скансен» загальною площею 16,9 га. Такий твір є складним, без будь-якого зі своїх елементів втрачає свою цілісність та призначення, при цьому використання кожного із його елементів окремо (віддільно) є можливим.

Літературно-письмові твори позивача були створені ним під час виконання його службових обов`язків для спеціального включення у такий складний твір, однак порядок й умови практичного застосування творів позивача договором від 01 серпня 2018 року не визначено, як і не конкретизовано чи такі твори позивача є основою цілої тематично виставкової експозиції, чи її окремих стаціонарних експозиції/ виставок.

Крім того, з огляду на те, що складний твір «Тематична виставкова експозиція Музею історії сільського господарства Волині Скансен» загальною площею 16,9 га є експозицією музею (відповідача) останній не позбавлений права змінювати власні тематико-експозиційні плани, використовувати чи не використовувати твори, які складають такий складний твір. У договорі сторони не погоджували обмежень щодо форм та строку використання об`єктів інтелектуальної власності позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що використання літературно-письмових творів позивача як виставково-експозиційного матеріалу (як це передбачено договором) передбачає, у тому числі, його публічне демонстрування (показ). Однак, відповідачем літературно-письмові твори наукового характеру твори позивача у 2023 році у способи, передбачені договором, не використовувалися, про що позивачу було надано відповідь на його звернення. Відповідач не надав доказів на спростування того, що його літературно-письмові твори наукового характеру використовувалися відповідачем як складова частина складного твору (усієї експозиції музею) чи окремо як окремі виставково-експозиційні об`єкти.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що під використанням творів позивача слід розуміти будь-яку діяльність відповідача, спрямовану на доступ до музею відвідувачів, оскільки позивач не є власником авторських прав на увесь складний твір під назвою «Тематична виставка експозиція Музею історії сільського господарства Волині Скансен» загальною експозиційною площею понад 807 м. кв, яка розміщена на території понад 16,4 га, з яких стаціонарна експозиція загальною площею понад 600 м. кв, з них експозиційна понад 400 м. кв у приміщенні будинку культури Рокинівської селищної ради та експозиція під відкритим небом, розміщена на історико-культурних землях загальною площею 16,39 га. Позивач є власником виключно літературно-писемних творів наукового характеру, авторські права на які засвідчуються свідоцтвами № 32329, № 32330, № 32331 від 09 січня 2011 року.

Стверджуючи про неналежне виконання відповідачем Договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності від 01 серпня 2018 року та Додатку до Договору від 10 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 , серед іншого, обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що музеєм у 2023 році використовувалися два із трьох творів, на які ним було зареєстровано авторські права, а саме твори за свідоцтвами № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 від 09 березня 2011 року. Одночасно із цим, такі доводи позивача не лише не відповідають його позиції про те, що його твори (в сукупності) складають експозицію музею, але й не підтверджують його право вимоги роялті у сумі, зазначені в договорі, оскільки в такому випадку у позивача могло б виникнути право лише на частку від зазначеного у договорі відсотку від доходу від екскурсійного обслуговування, пропорційну до обсягу використаних музеєм творів позивача.

З огляду на вищенаведене, рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права та матеріального права, підстав для його скасування немає і таке рішення підлягає залишенню без змін.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги позивача на додаткове рішення від 27 січня 2025 року в цій справі з огляду на таке.

Згідно з пунктами 1, 2 частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (стаття 126, частина перша статті 127 ЦПК України).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позивача в користь відповідача заявлених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представником відповідача було дотримано процесуальні вимоги, передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України, - у відзиві на позовну заяву, що є першою заявою відповідача по суті справи, заявлено про стягнення такого виду судових витрат та про подання доказів понесення таких витрат впродовж п`яти днів з дня ухвалення судом рішення, а самі докази були надані суду в межах встановленого процесуального строку.

Процесуальних підстав для скасування додаткового судового рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2024 року та додаткове рішення від 27 січня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 17 березня 2025 року.

Головуючий суддя

Судді