Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/2223/24
Провадження № 2/273/30/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Бєлкіної Д.С., секретаря судових засідань Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни до ТзОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іванченко Анастасія Валеріївна звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2781 від 01.09.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованість у сумі - 1 242 344,32 грн. згідно Кредитного договору № 132/П/РП/2008-840 від 24.03.2008 року, та стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 2781, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за період з 26.01.2020 року по 27.08.2021 року включно, суму у розмірі 1 242 344 (один мільйон двісті сорок дві тисячі триста сорок чотири) грн. 32 коп.

16.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем у межах виконавчого провадження № 67536637 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Про наявність виконавчого напису ОСОБА_1 дізнався, коли за місцем його реєстрації приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О. О. рекомендованим листом було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2021 року у межах виконавчого провадження № 67536637.

Вважає, що даний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки він є незаконним та таким, що порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки його вчинено з пропущенням трирічного строку, а також за відсутності доказів безспірності заборгованості боржника перед кредитором.

20.01.2025 року ухвалою Баранівського районного суду у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, роз`яснено процесуальні права учасникам справи, а відповідачеві - право на подання відзиву у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали та наслідки його неподання .

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іванченко А.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» направив до суду заяву, в якій визнав заявлені позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просив відмовити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмір 10000,00 гривень.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький С.І. до суду не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, до суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення .

Виходячи з норми ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, безпосередньо дослідивши наявні письмові докази, врахувавши зміст позовних вимог, а також заяву відповідача про часткове визнання позову, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.03.2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» було укладено Кредитний договір № 132/П/РП/2008-840 ( а.с. 9 11 ).

10 вересня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 2-9521/10 ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» - 1 261 280 ( один мільйон двісті шістдесят одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 32 копійки . Заочне рішення Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 2-9521/10 від 10.09.2010 року набрало законної сили - 21.09.2010 року (а.с. 8-9).

01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. вчинено виконавчий напис № 2781 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» як правонаступника Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості в сумі 1242344,32 грн. ( а.с 12).

16.11.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 67536637 щодо виконання виконавчого напису № 2781, що вчинений 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів у сумі 1242344,32 грн. ( а.с. 12 ( зворотня сторона) 14 ).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»та іншими актами законодавства України (частина 1статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженийнаказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (даліПорядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 частини 1статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат»та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зістаттею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженийпостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Статтею 88 ЗаконуУкраїни «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172«Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», до вищевказаного Переліку документів внесені зміни, якими, зокрема, доповнено Перелік новим розділом такого змісту:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору;б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинноюпостанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»в частині, зокрема, пункту 2. «Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Вказаною постановою зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати її резолютивну частину про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92.

Тобто, повноваження нотаріусів на внесення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, були передбачені змінами в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, що були чинними виключно до 21 березня 2017 року офіційної дати опублікування резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом після опублікування резолютивної частини постанови суду в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Відтак, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький С.І. 01.09.2021 року не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення простроченої заборгованості, що випливає з кредитних відносин, оскільки на той час в нотаріуса вже були відсутні правові підстави для цього.

Суд також враховує і практику Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 19.03.2021 по справі № 750/3781/20, де вказано, що для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи із наведеного, а також враховуючи заяву відповідача про визнання позову, суд вважає, що позовна вимога позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким,що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, відтак з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. ( 50 % ставки судового збору , який мав би сплатити позивач при подачі даної позовної заяви).

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то на підтвердження понесених витрат представник позивача надав договір про надання правничої допомоги від 18.11.2021 року та додаткову угоду від 18.11.2021 року, укладену між адвокатом Іванченко А.В. та ОСОБА_1 про написання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та участь у судових засіданнях у справі , що складає в сумі 10000 грн., акт приймання передавання юридичних послуг від 30.10.2024 року.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Судом при вирішенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу враховано складність даної справи, обсяг робіт проведених адвокатом, критерії розумності їхнього розміру. Також враховано, що за участю представника позивача не проводились судові засідання, а судове засідання при якому ухвалено рішення проводилось у відсутність учасників судового процесу.

Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу послуг адвокатом, а також подані документи, беручи до уваги вище викладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 6000 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатом послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги, а також заяву представника відповідача щодо невизнання вимог щодо стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу, в розмірі 10 000 грн.

Керуючись статтями 76-81,89,141,259,263-265,268,273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни до ТзОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2781, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем від 01.09.2021 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №132/П/РП/2008-840 від 24 березня 2008 року з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" в розмірі 1 242 344 (один мільйон двісті сорок дві тисячі триста сорок чотири) гривні 32 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Дніпрофінансгруп" на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Дніпрофінансгруп" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 ( шість тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Суддя Бєлкіна Д.С.