П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Київ

Справа № 357/3931/24

Провадження № 22-ц/824/3585/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 12 березня 2025 року

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Сушко Л.П.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , подану адвокатом Слободенюк Галиною Миколаївною, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року, ухваленого у складі судді Орєхова О.І.,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року адвокат Слободенюк Галина Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дітей із матір`ю.

Просила суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , разом з їх матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований і проживає за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу ( а. с. 1-13 ).

Позов обґрунтовано тим, що 30.09.2015 року між ОСОБА_3 (Далі - Позивач) та ОСОБА_2 (Далі - Відповідач) було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1551.

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та проживають з Позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою проживання за вищевказаною адресою Позивача з малолітніми дітьми є Розписка від 12.09.2023 року написана власницею квартири, ОСОБА_6 , на передачу квартири в безоплатне постійне користування Позивачу та малолітнім дітям.

22.09.2023 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано за ініціативою Позивача. Підставою розірвання шлюбу стала залежність від азартних ігор Відповідача. При розлученні в судовому засіданні Відповідач ствердив обставини справи, вказав що має залежність від азартних ігор внаслідок чого виникають борги, погодився на розірвання шлюбу, що і було покладено в основу рішення при розірванні шлюбу.

Після розірвання шлюбу Відповідач з`їхав з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі залишились проживати Позивач з двома малолітніми дітьми.

21.10.2023 року Відповідач приїхав до квартири та виявив бажання залишитись з двома малолітніми дітьми, щоб поспілкуватись з ними. Позивач не заперечувала у спілкуванні. Залишивши дітей з Відповідачем, Позивач поїхала до родичів.

Приблизно о 22:00 21.10.2023 року Позивачу зателефонував семирічний син і почав розповідати в стресовому стані, що папа нікого не вбивав він просто порізався, мама приїзди.

Приїхавши, Позивач побачила що, вся квартира була залита кров`ю, син показав відео, зняте з Відповідачем з сина телефона у якому видно, що Відповідач був в нетверезому стані та вів себе неадекватно. Позивач викликала поліцію, приїхавши, поліція відібрала покази та Відповідача було відправлено до лікарні.

Позивач забрала дітей і уїхала з ними до матері. Після цього інциденту Відповідач залишився жити у квартирі, 50% цієї квартири на праві власності належить Позивачу.

Переїхавши до батьків Позивач почала облаштовувати квартиру подруги, яку подруга передала Позивачу у користування, коли дізналась, що Позивач розлучається з Відповідачем і підстави їх розлучення. Подруга дуже добре знає родину Сторін, і вбачаючи кардинальні зміни у поведінці Відповідача від залежності, для захисту Позивача і її малолітніх дітей, надала квартиру у безоплатне користування, так як сама виїхала жити за кордон. Облаштувавши квартиру для життя з дітьми, вже 01.11.2023 року Позивач переїхала з дітьми на постійне місце проживання до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де і по теперішній час проживає з малолітніми дітьми.

За весь час сімейного життя працювала тільки Позивач, Відповідач ніде не працював, жив за її рахунок. Все майно у квартирі, у якій знаходиться Відповідач, куплено за кошти зароблені Позивачем.

Після весілля і народження першої дитини Позивач дізналась, що Відповідач має ігрову залежність. Після народження другої дитини Відповідач, зароблені гроші Позивачем витрачав на погашення чисельних боргів, які він отримав із-за своєї ігрової залежності, борги не переставали рости.

Проживаючи разом з Відповідачем, в останній рік до їх розлучення, Позивачу почали надходити погрози кредиторів Відповідача з вимогою повернення боргів Відповідача. У травні місяці 2023 року Позивач взяла платіжну карту у своєї матері для того, щоб доробити ремонт у квартирі скористалась її допомогою. Відповідач вкрав у Позивача карту матері та зняв 75 000 грн. які програв. Це і стало причиною розлучення.

Ігрова залежність прирівнюється до алко- або наркозалежності. Лікувати ігрову залежність потрібно під наглядом психолога та психіатра. Залежний не помічає та не визнає своєї одержимості. Перш за все помітні відмінності у поведінці. Ігромани часто перестають стежити за собою, стають дратівливими, запальними, що і стало з Відповідачем, Відповідач нічого міняти у своєму житті не погоджується.

За час спільного сімейного життя, Відповідач родину матеріально не забезпечував, вся родина знаходилась на повному забезпеченні Позивача.

Після розлучення, в інтересах дітей, щоб не травмувати їх, Позивач погодилась дітей на деякий час залишати з Відповідачем. Зауважує, що на час залишення дітей з Відповідачем, Позивач фінансово забезпечувала їх перебування з батьком.

У зв`язку з тим, що Відповідач зовсім не допомагав нічим дітям, Позивач подала позов на аліменти.

Дізнавшись, що Позивач стягує з Відповідача аліменти, Відповідач оскаженів у прямому смислі слова, став шантажувати Позивача дітьми, забираючи їх з дитячого садочка та зі школи не попереджаючи Позивача, погрожував забрати дітей назавжди, говорив, що вони будуть скоро жити з ним, стан Відповідача був неадекватним.

Неодноразово коли Позивач приїжджала за дітьми, вона спостерігала, що Відповідач знаходився в нетверезому стані, але запаху з порожнини рота у Відповідача не було чутно, та тверезим назвати його було неможливо. У Позивача були звужені зіниці очей, що не реагували на світло, порушення мови, почервоніння очей, не характерна йому поведінка. У Позивача стала підозра, що Відповідач знаходиться постійно у стані наркотичного сп`яніння.

До того часу поки Відповідач не прийде обстеження у лікарняному закладі за ухвалою суду та не визначиться чи перебуває Відповідач у стані наркотичної залежності, або відсутня така взагалі, не можна розглядати питання щодо залишення дітей з Відповідачем без присутності матері навіть на короткий термін.

Оскільки Позивач має ігрову залежність, чисельні ігрові борги перед кредиторами, вживає незрозуміло які речовини, забираючи малолітніх дітей та залишаючи їх без нагляду матері він створює небезпеку для життя малолітніх синів. Також своєю неадекватною поведінкою Відповідач травмує психіку дітей. Позивач, як мати, яка турбується за психоемоційний стан та гармонійний розвиток своїх дітей, не може допустити Відповідача до спілкування з дітьми за її відсутності. Спілкування дітей з Відповідачем є небезпечним для їх життя.

22.09.2023 року при розірвання шлюбу судом установлено, що Відповідач має залежність від азартних ігор.

Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 20.02.2024 року наданої лікарем педіатричної практики Скрипник Юлією Вікторівною (Приватний медичний заклад), про те що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до року не хворів, після року ГРВІ, гострий бронхіт, гострий отит, щеплений згідно віку, по стану здоров`я та планові медичні огляди проводились з матір`ю в КНП БМЛ «МУІІ МСД№2 та Педіатричній практиці Ю.Скрипник.

Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 20.02.2024 року наданої лікарем педіатричної практики Скрипник Юлією Вікторівною , про те що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до року не хворів, після року ГРВІ, гострий бронхіт, щеплений згідно віку, по стану здоров`я та планові медичні огляди проводились з матір`ю в КНП БМЛ «МУІІ МСД№2 та Педіатричній практиці Ю.Скрипник (Приватний медичний заклад).

Відповідно до характеристики наданої Білоцерківською гімназією початкової школи № 22 Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_8 навчається у закладі з першого класу зарекомендував себе як старанний працелюбний уважний дисциплінований учень здібний, має гарну пам`ять, відповідально ставиться до навчання, швидко запам`ятовує учбовий матеріал. Гліб любить читати і охоче займаються спортом, відвідує секцію футболу.

Відповідно до Інформації про вихованця Білоцерківського закладу ДШО №15 «Мрія» №26 від 21.02.2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує навчальний заклад з 26.08.2021 року. За час перебування ОСОБА_9 в закладі його мама, ОСОБА_3 відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, вчасно приводить і забирає ОСОБА_9 з дитячого садка, піклується про здоров`я дитини, займається його вихованням, виконує рекомендації медпрацівників та вихователів групи, відвідує батьківські збори та свята.

Після чергового шантажу та погроз з боку Відповідача в нетверезому стані дітьми, Позивач звернулась з Заявою № 15 від 23.02.2024 до Директора Білоцерківської гімназії початкової школи № 22 Білоцерківської міської ради Київської області з вимогою не віддавати Відповідачу дитину, ОСОБА_10 , так як Відповідач забираючи дітей, вчиняє психологічне насильство над дітьми після вживання алкоголю та наркотичних засобів, наносить собі тілесні ушкодження, рани в присутності дітей. Також Відповідач має залежність від азартних ігор, заборгував кредиторам багато коштів і від кредиторів за борги надходять погрози розправою з ним та сім`єю. Також Позивач просила відреагувати на заяву та прийняти відповідні міри щодо захисту дитини.

З аналогічною заявою, Позивач звернулась 23.02.2024 року до Білоцерківського закладу ДШО №15 «Мрія» області з вимогою не віддавати Відповідачу дитину, ОСОБА_5 , так як Відповідач забираючи дітей, вчиняє психологічне насильство над дітьми після вживання алкоголю та наркотичних засобів, наносить собі тілесні ушкодження, рани в присутності дітей. Також Відповідач має залежність від азартних ігор, заборгував кредиторам багато коштів і від кредиторів за борги надходять погрози розправою з ним та сім`єю. Також Позивач просила відреагувати на заяву та прийняти відповідні міри щодо захисту дитини. 23.02202 року відповідна заява була направлена поштовим відправленням до Служби у справах дітей БМР.

22.01.2024 року Позивач звернулась до Служби у справах дітей БМР із Заявою про направлення комісії за адресою: АДРЕСА_2 для складання Акту умов проживання дітей, .а також з вимогою провести бесіду з Відповідачем з приводу його обов`язку утримувати дітей.

30.01.2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було постановлено Судовий наказ по справі 357/1586/24 про стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 23.01.2024 року, та до досягнення дітьми повноліття.

Станом на 11.02.2024 року аліментів від Відповідача не було отримано.

Позивачу на праві власності належить 1/2 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що придбана за договором купівлі-продажу від 07.08.2019 року, у якій проживає Відповідач. Це підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 369154745 від 10.032024.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у дані справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 16.05.2024 року. Одночасно, витребувано із ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформаційну довідку про кредитну історію ОСОБА_2 та з комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» інформацію стосовно ОСОБА_2 та копію виписки із історії хвороби.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 12 вересня 2025 рокув задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дітей із матір`ю, відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

17 вересня 2024 року за вх. № 48332 ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дітей із матір`ю.

Заяву обґрунтовано тим, що 12 вересня 2024 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дітей із матір`ю було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

При ухваленні рішення судом не було здійснено розподіл судових витрат відповідача у повному обсязі, понесених ним, під час розгляду справи, що стало підставою для звернення до суду із цією заявою.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підстав поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Рішення суду ухвалено 12.09.2024, заява подається у встановлений п`ятиденний строк.

Просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 500 грн.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду м. Києва від 25 жовтня 2024 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати понесені на правову допомогу в розмірі 14 000 ( чотирнадцять тисяч ) гривень.

У іншій частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Задовольнлячи заяву частково суд першої інстанції виходив з того, що оцінивши подані документи, якими позивач (представник) обґрунтовують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є завищеними та не співмірними з витраченим часом адвоката та наданих з боку останнього послуг.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності, розумності, реальності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідачів до 14 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Слободенюк Г.М. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідача не було заперечень, щодо проживання дітей з матір`ю до звернення ОСОБА_3 до суду з заявою про стягнення аліментів, після задоволення та початку стягнення аліментів відповідач почав погрожувати тим, що забере дітей назавжди якщо позивач забере виконавчий лист про стягнення аліментів з виконавчої служби.

Зазначає, що відповідач є залежним від азартних ігор та вчиняє психологічне насильство над неповнолітніми дітьми.

Вказує, що до рішення про стягнення аліментів відповідач жодним чином не допомагав позивачеві у вихованні дітей.

Не погоджуючись також з додатковим рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Слободенюк Г.М. подала апеляційну скаргу у якій просила додаткове рішення суду скасувати та ухвали нове рішення яким відмовити в задоволені заяви в повному обсязі.

05 листопада 2024 року Листом Київського апеляційного суду витребувано матеріали справи № 357/3931/24 з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Слободенюк Галиною Миколаївною, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дітей із матір`ю.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Слободенюк Галиною Миколаївною, на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дітей із матір`ю.

Відзив від інших учасників справи до Київського апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року призначено справу до розгляду в судове засідання в приміщенні Київського апеляційного суду (вул. Солом`янська, 2-а).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Слободенюк Г.М. підтримали доводи апеляційних скарг.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в судове засідання не з`явилися.

Судова повістка, яка надсилалися ОСОБА_2 повернулася до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки повідомлення до електронного кабінету.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2023 року було розірвано, рішення набрало законної сили 24.10.2023 року ( т.1 а. с. 33-34 ).

Так, за час перебування сторін у шлюбі, в них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в матеріалах справи свідчать відповідно свідоцтва останніх про народження (т.1 а. с. 29, 30 ).

Згідно судового наказу, виданого 30 січня 2024 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бебешко М.М., з ОСОБА_2 стягуються на користь ОСОБА_3 кошти на утримання дітей (аліменти): сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу ) платника аліментів та до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 23 січня 2024 року (т.1 а. с. 35-36 ).

Так, згідно Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 09.04.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 4 осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т.1 а. с. 123 ).

Встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, про що в матеріалах справи свідчить договір купівлі-продажу квартири від 07.08.2019 року ( а. с. 103-104 ), а також Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а. с. 105-106 ).

Встановлено та не спростовано сторонами, що наразі, позивач разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім цього, проживання позивача разом із дітьми за вищевказаною адресою підтверджується розпискою ОСОБА_6 , як власника вказаної вище квартири, яка надала вказану квартиру у постійне користування ОСОБА_3 та двом її малолітнім дітям (т.1 а. с. 52 ).

До того ж, з боку позивача додано до позову документи, з яких вбачається, що позивач вказувала саме вказану вище адресу свого проживання та своїх малолітніх дітей ( т.1 а. с. 37-41, 43-49 ).

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач просила визначити місце проживання дітей разом з нею, мотивуючи тим, що відповідач має ігрову залежність, чисельні ігрові борги перед кредиторами, вживає незрозуміло які речовини, забираючи малолітніх дітей та залишаючи їх без нагляду матері він створює небезпеку для життя малолітніх синів, вчиняє психологічне насильство над дітьми після вживання алкоголю та наркотичних засобів, наносить собі тілесні ушкодження, рани в присутності дітей.

В свою чергу, в спростовування доводів позивача, відповідачем надано до суду документи.

Так, з огляду довідки 3 326225 від 09.04.2024 року, виданої медичним центром ПП «Ескулап-плюс» вбачається, що ОСОБА_2 , за результатами огляду має відсутні психічні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин протипоказання (т.1 а. с. 116 ).

З довідки № 0504/2024-2 від 05.04.2024 року та характеристики за № 0504/2024 від 05.04.2024 року, виданої ТОВ «Массмарт» вбачається, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має позитивну характеристику (т.1 а. с. 117, 118, 119 ).

Відповідно до наданої характеристики на ОСОБА_4 , учня 2-А класу Білоцерківської гімназії - початкової школи № 22, в якій зазначено, що батько разом з матір`ю приділяє належну увагу вихованню сина (т.1 а. с. 120 ).

Крім того, в характеристиці на ОСОБА_5 , виданої на вихованця Білоцерківським закладом дошкільної освіти № 15 «Мрія» від 03.04.2024 року за № 45, в ній зазначено, що його батько ОСОБА_2 цікавиться успіхами сина, вчасно приводив і забирав ОСОБА_9 із дитячого садка, піклувався про стан здоров`я дитини, приймав участь в його вихованні, виконував рекомендації вихователів групи (т.1 а. с. 121 ).

З характеристики з місця проживання ОСОБА_2 від 26.03.2024 року за № 93 вбачається, що ОСОБА_11 громадський порядок не порушував, скарг від сусідів не надходило (т.1 а. с. 122 ).

Згідно відповіді БЦ РУП ГУНП в Київській області за № 62азі від 03.04.2024 року вбачається про відсутність необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками домашнього насильства в сім`ї (т.1 а. с. 124, 125 ).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо висновків суду про відсутність спірних правовідносин.

Колегія судів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в цій справі відсутній спір між батьками з приводу визначення місця проживання дитини з огляду на те, що:

Відповідно до висновків Верховного Суду у справі № 757/555/22 від 29 листопада 2023 року зазначено, що:

«- по-перше, у випадку, коли суд вважає, що в справі відсутній предмет спору, то суд своєю ухвалою закриває провадження в справі (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України), а не відмовляє в задоволенні позову;

- по-друге, відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.

Натомість у справі, яка переглядається, саме по собі пред`явлення ОСОБА_1 позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю та подальше оскарження відповідачем рішення про задов0олення цього позову в апеляційному порядку дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини. Позивачка як у касаційній скарзі, так і в судах попередніх інстанцій наголошувала на тому, що відповідач не заперечує проти проживання дитини разом з нею лише в зв`язку з тим, що вона подала заяву про залишення позову про відшкодування додаткових витрат на дитину без розгляду. Зазначала, що відповідач неодноразово погрожував відібрати дитину, у зв`язку з чим вона й звернулася до суду з цим позовом.

Верховний Суд наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі».

Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

Отже, з вказаного вбачається, що відсутність спору характерна тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань.

У вказаній справі предметом спору є визначення місця проживання дітей разом з матір`ю.

Відповідач у вказаній справі зазначав, що він не заперечую проти того, щоб діти проживали разом з матір`ю.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції під час розгляду справи, надавав час сторонам дійти мирової угоди, щодо визначення місця проживання дітей.

Проте, таку мирову угоду між сторонами укладено не було, що свідчить про наявність між сторонами спірних правовідносин, які потребують врегулювання в порядку судового розгляду.

Також колегія судів зазначає. що саме звернення позивача з таким позовом до суду свідчить про наявність спірних правовідносин між сторонами.

Під час ухвалення судового рішення суд першої інстанції посилався на рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10.09.2024 року за № 743, яким «орган опіки та піклування прийшов висновку, що спір між позивачем ОСОБА_3 й відповідачем ОСОБА_2 з питання визначення місця проживання їх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній».

Отже, як зазначено вище, даний спір та звернення до суду з вищевказаним позовом було ініційовано матір`ю дітей, з якою діти і так фактично проживали і продовжують проживати.

В свою чергу, батько дітей ( відповідач ) не вимагав та не вимагає зміни місця проживання дітей.

Навпаки, під час розгляду справи наголошував на тому, що не заперечує стосовно проживання дітей разом із матір`ю ( позивачем ) та вказував, що незалежно від прийнятого судом рішення, діти залишаться проживати разом із матір`ю.

Не заперечував батько ( відповідач ) про це і на комісії органу опіки та піклування, лише наголошував на бажанні систематично бачитися з дітьми, займатися їх вихованням і розвитком.

Разом з тим, колегія судів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, враховуючи викладене висновок органу опіки та піклування, є дорадчим та консультативним для суду, та не тягне за собою обов`язок суду враховувати його під час винесення рішення.

Вказаний висновок на думку суду є необґрунтованим, оскільки у вказаному висновку відсутні докази відсутності спору між сторонами про визначення місця проживання дітей з матір`ю, оскільки встановлення наявності спірних інтересів сторін є диспозитивними повноваження суду, а не органу опіки та піклування, а тому вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим та на думку суду суперечить інтересам дітей.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що між сторонами наявні спірні правовідносини про визначення місця проживання дітей.

Щодо суті позовних вимог.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За змістом ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина 1). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.(частина 4).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Окрім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини суд крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлює та надає належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справи щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримується балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивачкою ОСОБА_1 за своїм місцем проживання створені належні умови для проживання, виховання та розвитку неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час, а саме з 01 листопада 2023 року постійно проживають разом з матір`ю, де навчаються.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 влаштувався до ТОВ «Массмарт» на посаду молодшого продавця консультанта 06 березня 2024 року.

Доказів того, де працював відповідач до 06 березня 2024 року матеріали справи не містять, що не може свідчити про належний рівень доходів для забезпечення виховання неповнолітніх.

Крім того, позивачка має облаштовану квартиру, постійне місце роботи та достатній рівень доходів для утримання дітей.

На час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з батьком буде мати більш позитивний влив на них.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти того, щоб діти мешкали разом з позивачкою а тому фактично визнавав позовні вимоги.

Виходячи з обставин цієї справи, суд зважує на необхідність розвитку дитини у спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості.

Зважаючи на рівність прав батьків щодо дітей, існування між ними суперечностей з приводу участі відповідача у її вихованні, враховуючи, що батьки не змогли забезпечити доброзичливе спілкування один з одним та самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання неповнолітніх, суд, з огляду на встановлені у справі обставини, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з матір`ю.

Крім того, суд зазначає, що батько дитини, який беззаперечно відіграє важливу роль у житті та розвитку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , має права та обов`язки щодо дітей нарівні з матір`ю незалежно від того з ким будуть проживати діти.

Визначення місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з матір`ю не призведе до обмеження прав відповідача у вихованні дітей та участі у їх житті.

Також, у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з синами, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку. що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню

Щодо додаткового рішення

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3 та 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення положень ст. 270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення - засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Отже, оскільки колегія судів дійшла до висновку, що апеляційна скарга на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2024 року підлягає задоволенню а рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухваленням нового рішення яким, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню то і додаткове судове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року як невід`ємна частина основного судового рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати з позивача стягненню не підлягають, а тому заяву про ухвалення додаткового рішення сліз залишити без задоволення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року задовольнити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Під час звернення з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Під час звернення з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 816,80 грн.

Оскільки позовна заява та апеляційна скарга підлягає задоволенню відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_12 ( ОСОБА_3 ) в розмірі 3 028 грн. (1 211,20 грн (судовий збір за подачу позовної заяви) + 1 816,80 грн. (за звернення з апеляційною скаргою).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані адвокатом Слободенюк Галиною Миколаївною - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дітей із матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

Л.П. Сушко