П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа номер 484/6570/24

провадження номер 22-ц/812/369/25

19 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О. А. у приміщенні суду у м. Первомайськ Миколаївської області, за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі Банк або АТ «ПУМБ») подало до суду зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

12 лютого 2018 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №01, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 30 887,13 грн.

16 липня 2018 року Банк уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №401, відповідно до якого позичальник отримала 30 000 грн кредитних коштів.

Банк вказував, що ОСОБА_1 не виконує свої кредитні зобов`язання, а тому станом на 09 вересня 2024 року утворилася заборгованість на загальну суму 61 571,76 грн, з яких 1) за кредитним договором від 12 лютого 2018 року у сумі 15 218,92 грн: 10 295,63 грн заборгованість за тілом кредиту, 4,35 грн заборгованість по сплаті процентів, 4918,94 грн заборгованість по сплаті комісії; 2) за кредитним договором від 16 липня 2018 року у сумі 46 352,84 грн: 26 682,20 грн заборгованість за тілом кредиту та 19 670,64 грн заборгованість по сплаті процентів.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в сумі 61 571,76 грн та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач у суді першої інстанції проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на складні життєві обставини, у яких вона опинилася внаслідок стану свого здоров`я та здоров`я членів сім`ї.

ОСОБА_1 зазначала, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим не може працевлаштуватися та виплатити заборгованість.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила застосувати наслідки пропуску Банком строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Також відповідачка просила списати її борг і перекласти судові витрати на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2024 року позов Банку задоволено.

З ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» стягнуто заборгованість за кредитними договорами у сумі 61 571,76 грн.

Судовий збір позивачу компенсовано за рахунок Державного бюджету України.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив із того, що позивачем належними доказами доведено наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань за кредитними договорами, а тому вона повинна сплатити позивачу заборгованість у вказаній позивачем сумі, бо вона є доведеною.

Що стосується позовної давності, то суд вказав, що вона не є пропущеною, бо строки позовної давності були продовжені у зв`язку з установленням на всій території України карантину з 12.03.2020 р, який діяв до 30.06.2023 та у зв`язку з введенням в Україні з 24.02.2022 воєнного стану.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись частково із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості за комісією та процентами за кредитним договором №401 від 16.07.2018 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за комісією у сумі 4918,94 грн та заборгованості за відсотками у сумі 19 670,64 грн. В іншій частині просила рішення суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що в указаному кредитному договорі відсутні відомості про узгодження сторонами розміру процентної ставки та її сплати як такої, а тому відсутні підстави для її нарахування та стягнення.

Також відповідач вказувала на те, що у кредитному договорі відсутній конкретний перелік додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, за які може встановлюватися щомісячна комісія. Позивач не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору.

Фактичні обставини справи

12 лютого 2018 року ОСОБА_1 ознайомилася з паспортом споживчого кредиту АТ «ПУМБ», який містить умови надання кредитних коштів у сумі 30 887,13 грн, на строк 24 місяці, зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом, а також щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99% від суми кредиту, що надається, та разової комісійної винагороди у сумі 300 грн.

У цей же день ОСОБА_1 уклала з АТ «ПУМБ» кредитний договір №01 про отримання кредитних коштів у сумі 30 887,13 грн на загальні споживчі цілі, оплату договору страхування та сплату разової комісії Банку. Згідно з умовами договору строк кредитування становив 24 місяці (до 12 лютого 2020 року), розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99%; розмір процентної ставки 0,01% річних, розмір разової комісії 300 грн. Реальна річна процентна ставка 51,1174%. Факт укладення договору підтверджений підписами обох сторін.

16 липня 2018 року ОСОБА_1 ознайомилася та підписала паспорт споживчого кредиту АТ «ПУМБ», який містить умови надання кредитних коштів у сумі 30 000 грн на строк 12 місяців з пролонгацією, зі сплатою 47,88 % річних за користування кредитом. Реальна річна процентна ставка 57,77%.

У цей же день ОСОБА_1 уклала з АТ «ПУМБ» кредитний договір №401 про отримання кредитних коштів у сумі 30 000 грн, про що свідчать підписи сторін на договорі. У договорі вказано, що реальна річна процентна ставка становить 57,77%, а орієнтовна загальна вартість кредиту 37 481,45 грн.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 лютого 2018 року вбачається, що у період з 12 березня 2018 року по 12 липня 2019 року позичальник здійснювала погашення кредиту, але несплаченими залишилися 15 218,92 грн кредитних коштів, з яких 10 295,63 грн заборгованість за тілом кредиту, 4,35 грн заборгованість по сплаті процентів, 4918,94 грн заборгованість по сплаті комісії.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 16 липня 2018 року відповідачка у період з вересня 2018 року до липня 2019 року періодично сплачувала кредитні платежі. Однак несплаченими залишилися 46 352,84 грн кредитних коштів, з яких 26 682,20 грн заборгованість за тілом кредиту та 19 670,64 грн заборгованість по сплаті процентів.

З виписки по рахунках ОСОБА_1 за кредитними договорами №01 від 12.02.2018 та №401 від 16.07.2018 вбачається, що вона користувалася кредитними коштами Банку. Проте, погасила їх не у повній мірі. За кредитним договором від 12.02.2018 наявна заборгованість у сумі 15 218,92 грн, а за кредитним договором від 16.07.2018 у сумі 46 352,84 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги відповідачки вбачається, що нею оскаржується рішення суду першої інстанції тільки в частині кредитного договору №401 від 16.07.2018, а тому колегія суддів переглядає рішення суду тільки в цій частині.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту укладеного сторонами 16 липня 2018 року кредитного договору №401 вбачається, що сторони погодили кредит у сумі 30 000 грн, реальну річну процентну ставку у розмірі 57,77%. Про комісію у договорі мова не йдеться.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для нарахування та стягнення Банком з відповідачки відсотків за кредитним договором №401 від 16 липня 2018 року є правильним. Банк надав відповідачці кредит у обумовленій сторонами сумі зі сплатою відсотків, вона його не повернула, а тому повинна відшкодувати позивачу як кредитні кошти, так і нараховані відсотки.

Що стосується посилань відповідачки на неправомірність нарахування Банком комісії за договором, то вони є хибними. Банк комісії за цим договором не нараховував.

Вказана нею комісія нарахована за умовами кредитного договору №01 від 12.02.2018.

Проте, колегія суддів правильність її нарахування не переглядає, оскільки відповідачка у апеляційній скарзі вказала, що оскаржує рішення в частині заборгованості за кредитним договором №401 від 16.07.2018.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, бо воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 19 березня 2025 року.