П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Кожух О.А., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2024 року, ухвалене суддею Гутій О.В., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У червні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 12.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 916408344, згідно з умовами якого відповідач отримав 11 500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.

Відповідачка на сайті позивача ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно, без примусу чи тиску відповідачка заявила про своє бажання отримати кредитні кошти, подала відповідну заявку в якій вказала свої анкетні дані, вибрала суму кредиту та вказала банківську картку на яку товариству слід нарахувати кошти.

Після перевірки заповнених даних, товариство погодило надання відповідачці кредитних коштів у розмірі 11 500 грн. ОСОБА_1 підписала кредитний договір та погодилася, що ознайомлена з усіма правилами надання кредитних коштів їй у користування шляхом введення одноразового електронного ідентифікатора, який було відправлено їй на вказаний нею мобільний номер телефону. Товариство здійснило переказ на картку, вказану нею під час оформлення заявки на отримання коштів, тобто виконало свою частину договору, а саме надало кредитні кошти відповідачці у користування. Відповідачка свою частину угоди не виконала, кредитні кошти разом з відсотками товариству не повернула та не здійснювала ніяких погашень, у зв`язку з чим допустила виникнення кредитної заборгованості.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01 строком до 28.11.2019.

28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому, інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.

31.12.2021 сторони договору уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №164 від 14.12.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого завершується 04.08.2021.

В подальшому, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

06.03.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №06/03/24 відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №06/03/24 від 06.03.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 42 221,30 грн.

ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювали нарахувань за кредитним договором.

З урахуванням вищенаведеного просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №916408344 від 12.10.2021 у розмірі 42 221,30 грн., яка складається з 11 500 грн тіло кредиту та 30 721,30 грн відсотки за користування кредитом. Крім цього, просить суд стягнути судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: 2 422,40 грн. судового збору за подання позовної заяви та 5 000 грн. витрати на правничу допомогу.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що кредитний договір № 916408344 від 12.10.2021 року був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 12.10.2021 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Таким чином, ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 , сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 12.01.2021 року між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ТОВ «Юніт Капітал», в інтересах якого діє адвокат Тараненко А.І., подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та вказує, що таке рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також на порушенням норм процесуального та матеріального права.

В своїх доводах посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в Договорі факторингу передбачено передачу прав вимоги, які зазначені у реєстрах, зокрема прав вимоги по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги за кредитним договором вважається таким, що перейшло до нового кредитора з моменту підписання договору передачі реєстру прав вимоги.

В подальшому, внаслідок факторингового ланцюгу право вимоги перейшло до ТОВ «Юніт Капітал», яке є належним позивачем в даній справі та в праві вимагати повернення кредитної заборгованості від ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки кредитну заборгованість в сумі 42 221,30 грн., яка складається з 11 500 грн тіло кредиту та 30 721,30 грн відсотки за користування кредитом, а також судові витрати в суді першої інстанції в розмірі 7 422,40 грн. та в суді апеляційної інстанції 7 633,60 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що 12.10.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений кредитний договір № 916408344, згідно з умовами якого відповідач отримав 11 500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором, строком на 30 календарних днів (а.с. 11-21).

Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 11 500 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 11.11.2021 (пункт 1.3. Договору).

На період дії дисконтного періоду кредитного договору процентна ставка становить 295,65% річних, що становить 0,81% від суми кредиту за кожен день користування ним, а після закінчення дисконтного періоду застосовуються загальні умови нарахування процентів за базовою ставкою 722,70% річних та 1,98% від суми кредиту за кожен день користування ним (пункти 1.9.1.-1.9.3. Договору).

Пунктом 1.11. Договору передбачено, що основна сума кредиту має бути повернута не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії Договору на умовах п. 1.12. Договору, основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п. 1.12.1. Договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії Договору.

Згідно пункту 1.12.1. Договору зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.

Заявку на оформлення кредитного договору подала ОСОБА_1 12.10.2021 (а.с.29).

Кредитний договір та всі додатки до нього, зокрема паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №916408344 від 12.10.2021 підписано відповідачкою шляхом накладення одноразового цифрового ідентифікатора MNV88SE5, який було надіслано ОСОБА_1 на вказаний нею номер телефону, (а.с.27). Підписанням кредитного договору та додатків до нього, відповідачка погодилася з усіма правилами та умовами надання грошових коштів у позику (а.с.30-43).

Станом на 04.06.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» становить суму 42 221,30 грн, яка складається з 11 500 грн тіла кредиту та 30 721,30 грн з прострочених відсотків за користування кредитними коштами (а.с.45)

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит в сумі 11 500 грн., що підтверджується платіжним дорученням від АТ «Альфа-Банк» (тепер АТ «Сенс Банк») від 12.10.2021 (а.с.44, 49). Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору та допустив утворення заборгованості.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року.

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 916408344 від 12.10.2021 року.

В подальшому, 06.03.2024 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 06/03/24.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, таю$й договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог посилався на те, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.

Проте з таким висновком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області погодитись не можна з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору, отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення.

Проте, щодо відступлення права вимоги суд не врахував та не дослідив факторинговий ланцюжок, який виник, внаслідок передачі прав вимоги від первісного кредитора до інших.

Зокрема, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01.

Відповідно до п. 8.2 Договору, строк дії цього договору закінчується 28.11.2019.

28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно якої договір факторингу викладено у новій редакції та продовжено строк дії такого до 31.12.2021.

31.12.2021 укладено Додаткову угоду №27 до вищезгадано договору факторингу від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії Договору продовжено до 31.12.2022. При цьому всі інші умови залишились без змін.

Відповідно до п.1.3. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, під правом вимоги розуміються всі права Клієнта за Кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до боржників по сплаті суми Боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Тобто самим договором передбачено, що права вимоги переходять з моменту підписання реєстру прав боржників та у нового кредитора виникає таке право навіть на майбутні договори.

14.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги за №164 за яким передані права вимоги за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у сумі 23 030,10 грн., з яких 11 500 грн. тіло кредиту та 11 530,10 грн. відсотки за прострочення.

При цьому, договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 не визнаний недійсним, а тому діє презумпція дійсності правочину.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №916408344 від 12.10.2021. Строк дії такого договору встановлено до 04.08.2021.

03.08.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк дії такого до 31.12.2022 включно.

30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Додаткову угоду №3 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до якої строк дії такого продовжено до 30.12.2024 включно.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що у договорі факторингу, а саме у пункті 1.3. такого, передбачено перехід прав вимоги за наявними кредитними договорами та такими, які настануть в майбутньому, у зв`язку з чим суд прийшов до помилкових висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо стягнення заборгованості.

Факт укладення кредитного договору між сторонами в судовому порядку не оспорено, як і факт переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Юніт Капітал», а тому діє презумпція правомірності укладених правочинів.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 зазначено, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відповідач ОСОБА_1 не спростувала факт наявності кредитних правовідносин, не навела контр розрахунки та не виявляла зацікавленості під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, а тому враховуючи баланс вірогідностей, апеляційний суд на підставі наявних матеріалів справи приходить до обґрунтованих висновків щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» кредитної заборгованості в сумі 42 221,30 грн., яка складається з 11 500 грн тіло кредиту та 30 721,30 грн відсотки за користування кредитом.

Щодо стягнення судових витрат

Позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати, які складаються з 2 422,40 грн судовий збір за подання позовної заяви, 3 633,60 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги. Крім цього, вважає, що стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу 5 000 грн. понесених витрат під час розгляду справи судом першої інстанції та 4 000 грн. судових витрат під час розгляду справи в апеляційному суді.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» в повному обсязі, то стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 2 422,40 грн. та 3 633,60 грн., відповідно.

Однак, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Згідно договору про надання правничої допомоги №225/02/24-02 від 22.02.2024 укладеного між Адвокатським бюром «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» сторони погодили між собою, що отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару(пункт 3.1. Договору).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг.

Пунктом 3.6. Договору визначено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта.

В протоколі сторони погодили вартість послуг до Договору про надання правничої допомоги №22/02/24-2 від 22.02.2024.

Адвокат Тараненко А.І., який діє в інтересах ТОВ «Юніт Капітал» не надав детального розрахунку про надані послуги під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції. Однак, враховуючи свободу договірних відносин та той факт, що між сторонами укладені відносини з надання професійної правничої допомоги, то слід вважати, що сторони погодили між собою вартість наданих послуг в сумі 5 000 грн. в суді першої інстанції та 4 000 грн. в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. в суді першої інстанції та 2 000 грн. в суді апеляційної інстанції, що разом становить суму 4 500 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2024 року, скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» про стягнення кредитної заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ЄДПОУ: 43541163, адреса: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. А, офіс 10 кредитну заборгованість за договором №916408344 від 12.10.2021 у розмірі 42 221,30 грн., яка складається з 11 500 грн. тіло кредиту та 30 721,30 грн. відсотки за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ЄДПОУ: 43541163, адреса: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. А, офіс 10 судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 6 056 гривень, а також судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 4 500 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 березня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: