ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27382/23

Провадження № 22-ц/820/511/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний виконавець Лабчук Роман Михайлович, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :25:002:0637, загальною площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказав, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.07.2017 року з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто 350055,67 грн.

На виконання вказаного рішення було відкрито виконавче провадження, в процесі виконання якого, на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, 25.08.2021 року державним нотаріусом за ОСОБА_2 було посвідчено право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :25:002:0637, загальною площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Ствердив, що відповідач незаконно набув у власність земельну ділянку, оскільки на ній розташовано самочинно побудований ним житловий будинок та господарські споруди, що унеможливлює передачу земельної ділянки в силу закону, позаяк відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель, вказані об`єкти нерухомого майна не можуть бути розділені та відчужені окремо один від одного.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.12.2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набув право власності на спірну земельну ділянку. Спірне майно не було реалізовано на торгах, ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою це майно, тому відсутні підстави стверджувати, що відповідач незаконно набув у власність вказане майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначив, що перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи без переходу права власності на об`єкт нерухомості, який розташовано на цій земельній ділянці, суперечитиме принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував, що виокремлення окремих лотів з продажу земельної ділянки та відповідного нерухомого майна, яке розташоване на цій землі, призведе до порушення права боржника на будинок, в якому він постійно зареєстрований та проживає разом із членами своєї сім`ї.

В суді представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені у відповідності з вимогами ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.07.2017 року у справі №686/7852/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 296000 грн. боргу, 44610,06 грн. інфляційних нарахувань, 9445,61 грн., а всього 350055,67 грн. та судові витрати.

На підставі виконавчих листів №686/7852/17 від 22.09.2017 року, виданих судом першої інстанції за цим рішенням, державний виконавець постановами від 18.10.2017 року відкрив виконавчі провадження №54929668 (щодо основної суми боргу) та №54929508 (щодо судових витрат).

В межах виконавчого провадження №54929668 державним виконавцем було виставлено на прилюдні торги для продажу земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

25.08.2021 року нотаріусом Другої Хмельницької нотаріальної контори Ценнєру В.В. було видано свідоцтво, яким посвідчено право власності останнього на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, з кадастровим номером :25:002:0637, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, оскільки ділянка не була реалізована, торги не відбулися і стягувач виявив бажання залишити її за собою. Того ж дня право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20.02.2024 року у справі №686/21246/23 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.11. 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою відмовлено.

Вказаним судовим рішенням, зокрема, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 25.05.2000 року №364, затверджено список громадян, яким прийнято в експлуатацію господарські та побутові споруди, житлові та допоміжні приміщення і гаражі в масивах згідно з додатком №1. За цим списком громадянці ОСОБА_3 прийнято в експлуатацію житловий будинок, хлів, гараж, розташовані по АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виданим ОСОБА_3 , даний житловий будинок мав площу 68,3 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_1 , однак спадкових прав на вищезазначений житловий будинок не оформив.

До вересня 2013 року на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 побудував двоповерховий житловий будинок без отримання дозволу на виконання будівельних робіт та належно затвердженого проекту. На території домоволодіння також зведено чотири господарських будівлі, гараж, хлів, вбиральня.

Згідно з даними, які містяться у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 від 14.04.2015 року, за даною адресою самочинно побудовано житловий будинок, загальною площею 122,2 кв.м., чотири господарські будівлі, гараж, хлів, вбиральня.

14.04.2015 року реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Щербі В.А. видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, з кадастровим номером :25:002:0637, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна полягає у переході його з володіння однієї особи (яка втрачає володіння) до іншої (яка його набуває).

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256 цс 18, пункти 95, 96), від 30.06.2020 року у справі №19/028-10/13 (провадження №12-158гс19, пункт 10.29).

Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в чинній редакції (яка була чинною і під час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі №200/606/18).

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника об`єкта нерухомості (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19, пункт 84).

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 01.10.2019 року у справі №910/3907/18 (провадження №12-46гс19) та багатьох інших.

За загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункти 115, 116), від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18, пункт 98), від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших.

Не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних торгах, якщо така особа знала чи мала знати про порушення порядку реалізації майна, зокрема про порушення вимог до інформації про майно. Не може вважатися добросовісною і особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розмішений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі №200/606/18).

Як вбачається з матеріалів справи, на земельній ділянці з кадастровим номером :25:002:0637, загальною площею 0,1 га, яка розташована у по АДРЕСА_1 , розташовані об`єкти нерухомості, а саме, житловий будинок, у якому проживає ОСОБА_1 та господарські будівлі.

Про наявність житлового будинку та інших будівель на спірній земельній ділянці ОСОБА_2 було достовірно відомо як стягувачу у відповідному виконавчому провадженні.

Виконання судового рішення про звернення стягнення на спірну земельну ділянку без звернення стягнення на нерухоме майно, що на ній розміщене, суперечитиме принципу єдності юридичної долі земельної ділянки і розташованих на ній споруд та становитиме втручання у статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на що суд першої інстанції уваги не звернув (постанова Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №369/3556/20).

Позивач обрав належний спосіб захисту шляхом витребування спірної земельної ділянки, оскільки відчуження, у тому числі в процедурі виконавчого провадження, земельної ділянки окремо від об`єктів нерухомості, які на ній розміщені, суперечить закону.

Суд першої інстанції, невірно застосувавши норми матеріального права, не встановивши усіх обставин справи, дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :25:002:0637, загальною площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова