Справа № 522/862/24
Провадження №2/522/97/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію та звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 27.02.2023 року надійшов позов Одеської міської ради до ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 54588358 від 15.10.2020 про реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості гараж, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 101 та зобов`язання відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкту самочинного будівництва-гараж , заг. пл.. 25,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частки об`єкт житлової нерухомості гараж, за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстрація права власності проведена 15.10.2020 реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С., індексний номер рішення: 54588358, на підставі технічного паспорту, серія та номер: б/н від 09.10.2020 та довідки, серія та номер: 21335 від 09.10.2020, виданих ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП». Згідно із технічним паспортом від 09.10.2020, загальна площа гаражу складає 25,3 кв. м. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна довідка № 07/65001-7901 від 25.04.2019 про резервування у Реєстрі поштового обслуговування Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» поштової адреси об`єкту, як самостійної поштової одиниці. Відповідно до зазначеної довідки, на підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.04.2019 у Поштовому реєстрі зарезервовано адресу: АДРЕСА_1 .Інших документів, які б засвідчували право власності або які є підставою для набуття права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , в державному реєстрі відсутні. Приморською окружною прокуратурою м. Одеси, з метою з`ясування законності будівництва та реєстрації права власності на гараж за вказаною адресою, направлено відповідні запити до уповноважених органів місцевого самоврядування. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради листом № 01-12/2528/2вих від 04.12.2023 повідомила, що згідно з наявними архівними документами, за період з 01.01.2016 до теперішнього часу розпоряджень «на право розміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » районною адміністрацією не приймалось. Відповідно до листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради № 2113-11.1-31 від 04.12.2023, у перевірених документах Приморської районної ради народних депутатів та Приморської районної адміністрації за 1989-2015 роки, які є на зберіганні в Департаменті, рішення (розпорядження) щодо надання дозволу на розміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знайдено. При цьому, в документах Виконавчого комітету Одеської міської ради за вищезазначеною адресою значиться рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 151 від 04.05.1995 «Про надання у користування земельної ділянки, площею 0,2 га, Свято-Архангело-Михайлівському жіночому монастирю, для проектування та будівництва будівлі богадільні по АДРЕСА_1 ». Згідно листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 01-19/2241 від 06.11.2023, за наявною інформацією, об`єкт житлової нерухомості гараж, загальною площею 25,3 кв. м, розташований за вищезазначеною адресою, у віданні Департаменту не перебуває. Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-15/310п від 01.12.2023, за інформацією архіву та відділу загального листування Департаменту, дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування за адресою: АДРЕСА_1 , не значаться. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом № 01-6/301-пр від 30.11.2023 повідомило окружну прокуратуру, що в реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру на об`єкт гараж за адресою: АДРЕСА_1 . Також, до Управління не надходили та не реєструвались документи дозвільного/декларативного характеру про прийняття в експлуатацію вищезазначеного об`єкту нерухомого майна. При цьому, Управлінням, на підставі листа Юридичного департаменту Одеської міської ради № 887вих від 06.04.2021 та керуючись Порядком взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань, пов`язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 135 від 29.03.2018, проведено комісійне обстеження вищезазначеного об`єкту нерухомого майна із залученням представників Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та КП «ЖКС «Порто-Франківський»», за результатами якого складено акт від 16.04.2021. Комісійним обстеженням зафіксовано, що на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та в межах історичного ареалу м. Одеса розміщено капітальний кам`яний гараж. Будівельні роботи на момент обстеження не проводились, доступ до об`єкта відсутній. Згідно з інформацією, зазначеній у довідці № 21335 від 09.10.2020, яка була однією з підстав реєстрації права власності на зазначений вище об`єкт житлової нерухомості, при проведенні поточної технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що гараж під літ. «А», побудовано до 05.08.1992 та відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 за № 582/5773 (із змінами та доповненнями) не є самочинним. Відповідно до інформації з КП «БТІ» ОМР№ 4112/03.01-09 від 13.11.2023, станом на 31.12.2012 інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна-гараж, загальною площею 25,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та інвентаризаційно-реєстраційна справа відсутня. Чинна на момент видачі довідки № 21335 від 09.10.2020 редакція Інструкції № 127, а саме від 15.01.2019, не містила п. 3.2. щодо визначення, які об`єкти не є самочинними. Слід зазначити, що до Інструкції № 127 в редакції від 08.10.2012 вносились зміни, якими п. 3.2. розділу 3 доповнено, крім іншого, положенням про те, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Таким чином, позивач вважає, що є підстави вважати, що в технічний паспорт № б/н від 09.10.2020 та довідку № 21335 від 09.10.2020, виданих ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» внесені недостовірні відомості та під час їх виготовлення були допущенні порушення Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, що призвело до самовільного захоплення земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Одеси. Крім того, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом № 10-15-0.82-5840/2-23 від 01.12.2023 повідомило, що за інформацією відділу № 5 управління надання адміністративних послуг Головного управління, згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі, станом на 31.12.2012 не зареєстровано державні акти та договори оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі за громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також зазначає, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку, ідентифікатором земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер. У відділі відсутня інформація щодо оформлення документів, на теперішній час, за фізичними та юридичними особами на земельну ділянку за запитуваною адресою. Згідно з інформацією Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-19/1914 від 13.11.2023, рішення про передачу у власність або у користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 Одеською міською радою не приймалось. Спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту перевірки зазначеної земельної ділянки не проводились. При цьому, 07.11.2023 спеціалістами Управління було здійснено виїзд, за результатами якого встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано декілька металевих та кам`яних гаражів. Земельна ділянка, на якій розташовані вищезазначені гаражі, не огороджена та є прибудинковою територією чотириповерхового житлового будинку. Незважаючи на те, що в листі Департаменту земельних ресурсів ОМР зазначено, що встановити, який саме гараж належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є можливим, оскільки відсутні схема його місця розташування, у вищезазначеному акті обстеження УДАБК ОМР від 16.04.2021, чітко встановлено, який саме гараж є об`єктом спірних правовідносин, та де він розташований, що підтверджується фотофіксацією. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом будівництва кам`яного гаражу без відповідних дозвільних документів, а саме: без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , без належно затвердженого проекту, самовільно зайняли земельну ділянку комунальної форми власності, що є порушенням прав територіальної громади м. Одеси.

Матеріали позову отримано суддею 19.01.2024 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 412859 від 19.01.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 09.06.2000 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 412856 від 19.01.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 24.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.03.2024 року.

Також зазначеною ухвалою забезпечено позов шляхом накладення арешту на гараж, загальною площею 25,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101) - до розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 04.03.2024 року була присутня представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Рубанова Н.О., позов підтримала, зазначивши, що ними надані усі докази, тому не заперечувала проти закриття підготовче провадження по справі та призначити її до розгляду по суті.

Представник Одеської міської ради Соболь Я.О. у підготовчому засіданні позов підтримала, пояснила, що відсутні дозвільні документи та на забудову рішення ОМР не було. Вважала за можливе закрити підготовче провадження по справі та призначити її до розгляду по суті.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відзиви не надали.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року по справі підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті на 30.04.2024 року.

У судове засідання 30.04.2024 року з`явилися представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Рубанова Н.О. та представник Одеської міської ради Соболь Я.О. Від представника ОСОБА_2 -адвоката Байдеріна О.А. надійшла заява про відкладення розгляд справи. Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Протокольною ухвалою суд задовольнив заяву адвоката Байдеріна О.А., визнав причину його неявки поважною та у зв`язку з неявкою також й іншого відповідача відклав розгляд справи на 06.06.2024 року.

До суду 05.06.2024 року та 06.06.2024 року від представника ОСОБА_2 -адвоката Байдеріна О.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. (а.с. 128-181)

В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_2 частково визнає позов, а саме у частині першої вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державної реєстрації права власності на гараж. Між тим у іншій частині позов не визнає, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що свідчив би про будівництво відповідного гаражу силами та за ініціативи саме відповідачів. Відповідачі дійсно періодично користувались зазначеним гаражем, з огляду на те, що у будинку по АДРЕСА_1 вони мають квартиру, в якій проживають. Наразі, визначений гараж відповідачі фактично не використовують. Втім, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не тільки не будували кам`яний гараж за вказаною адресою, але і не здійснювали взагалі будь-яких будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці. Наприкінці 2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали право користування вже існуючим гаражем по АДРЕСА_1 , у своєї сусідки, - ОСОБА_4 . При цьому, відповідна споруда (гараж) була переобладнана під гараж цілком законно її чоловіком - ОСОБА_5 , та ніяк не може розглядатися як об`єкт самочинного будівництва, з огляду на наступні обставини. Відповідно до розпорядження Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.08.1999 № 872 «Про затвердження рішення Міжвідомчої комісії Жовтневої райадміністрації № 25 від 29.07.1999 р.», на підставі рішення Міжвідомчої комісії та наданих погоджених документів, вирішено дозволити обладнання гаража у будові на території двору буд. АДРЕСА_1 для зберігання особистого автотранспорту громадянина ОСОБА_5 , що проживав в квартирі АДРЕСА_3 відповідного будинку. Крім того, також вирішено, що відповідні будівельні роботи мають здійснюватися гр. ОСОБА_5 за власний рахунок, під наглядом головного інженера РEП-5. При цьому, з тексту наявного у розпорядженні ОСОБА_2 листа Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.12.1998 за вих. № 2425/5 слідує, що до моменту передачі відповідної будови ОСОБА_5 ,-ця будова (нині переобладнана у гараж) використовувалася РЕП-5 як господарське приміщення для зберігання інвентарю для двірників. Тобто, первісно збудована та вже існуюча станом на 1998 рік на зазначеній земельній ділянці (у дворі буд. АДРЕСА_1 ) споруда була майном комунальної власності, що знаходилася на землях комунальної власності. У результаті здійснення та фінансування ОСОБА_5 узгоджених міською владою робіт з, фактично, переобладнання існуючого приміщення комунальної власності для зберігання інвентарю під гараж на території двору будинку АДРЕСА_1 , Одеським міським бюро технічної інвентаризації було навіть видано технічний паспорт від 23.03.2001, з відображенням інформації про те, що ОСОБА_5 є користувачем гаражу під літ. «Т», загальною площею 26,4 кв. М., розташованого по АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей з розділу «Будинки в управлінні» офіційного веб-сайту КП «ЖКС «Порто-Франківський» будинок АДРЕСА_1 перебуває в управлінні зазначеного комунального підприємства. 3 огляду на це, ще до придбання відповідачами спірного гаражу в користування, а саме в дату - 10.04.2017 між ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_5 ) та КП «ЖКС «Порто-Франківський», в особі директора Страшного В., було укладено договір про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території. Згідно з умовами цього договору, комунальне підприємство взяло на себе зобов`язання надавати послуги з прибирання території, прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу), загальною площею 26,4 кв. м., розташованої на прибудинковій території буд. АДРЕСА_1 . Розташований у дворі будинку АДРЕСА_1 гараж, який використовувався ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не може вважатися самочинним будівництвом, оскільки відповідна споруда взагалі не була ними зведена, адже належить саме територіальній громаді міста Одеси і була, зі згоди міської влади, переобладнана громадянином ОСОБА_5 у гараж, згідно з попередньо отриманим дозволом, на підставі розпорядження Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.08.1999 № 872 «Про затвердження рішення Міжвідомчої комісії Жовтневої райадміністрації № 25 від 29.07.1999». Таким чином, у цьому випадку, інтереси держави, в особі Одеської міської ради, об`єктивно не є порушеними, а навпаки навіть можуть бути порушені саме через знесення комунального майна. Позов про знесення самочинного будівництва може бути пред`явлений до особи, яка здійснила та/або здійснює відповідне будівництво. у той же час, ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 не є особами, які здійснили будівництво гаражу. Тобто фактично даний позов, в інтересах Одеської міської ради, пред`явлений до самої Одеської міської ради. Відповідачі отримали відповідний гараж у користування наприкінці 2017 року, а не побудували його самовільно.

У судове засідання 06.06.2024 року з`явилися представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Рубанова Н.О., представник Одеської міської ради Соболь Я.О., представник ОСОБА_2 - адвокат Байдерін О.А. Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник ОСОБА_2 -адвокат Байдерін О.А. просив поновити строк на подання відзиву та прийняти відзив.

Протокольною ухвалою суд поновив строк на подання відзиву та долучив до матеріалів справи відзив

Представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Рубанова Н.О. та представник Одеської міської ради Соболь Я.О. у зв`язку з неотриманням відзиву просили надати строк з його ознайомленням.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представників та надав час на ознайомлення з відзивом, роз`яснив право на відповідь на відзив та відклав розгляд справи на 11.07.2024 року.

До суду 20.06.2024 року від Приморської окружної прокуратури м. Одеси надійшла відповідь на відзив, згідно якої просили задовольнити позов у повному обсязі. (а.с. 185-198)

Відповідь на відзив обґрунтована тим, що факт відсутності розпоряджень Приморської районної адміністрації Одеської міської ради стосовно надання права на розміщення капітального кам`яного гаража, а не збірно-розбірного металевого гаража (як зазначено у вищевказаному рішенні), за адресою: АДРЕСА_1 , представником відповідача не спростовано. Також, у відзиві не спростовано відсутність документів дозвільного/декларативного характеру на об`єкт гараж за адресою: АДРЕСА_1 та рішень Одеської міської ради про передачу у власність або у користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Більш того, відповідачем зазначено у відзиві про переобладнання існуючого приміщення комунальної власності для зберігання інвентарю під гараж ОСОБА_5 , але доданими до відзиву копіями договору від 27.09.2000, розрахунку на будівництво гаража та акту прийому виконаних робіт, фактично підтверджується проведення будівельних робіт щодо нового будівництва гаража за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання 11.07.2024 року з`явилися представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Рубанова Н.О., представник Одеської міської ради Соболь Я.О., представник ОСОБА_2 - адвокат Байдерін О.А. Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Рубанова Н.О. та представник Одеської міської ради Соболь Я.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, оскільки відповідачі зареєстрували за собою право власності на гараж, загальною площею 25,3 кв.м. Однак за цією адресою відсутні дозвільні документи та об`єкт не був прийнято в експлуатацію згідно чинного законодавства. Державна реєстрація права власності була проведена без надання всіх необхідних документів, тобто відсутнє право користування на земельну ділянку.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Байдерін О.А. в судовому засіданні позов визнав частково у частині першої вимоги, оскільки відповідачка згодна, що державна реєстрація була проведена без відповідних правових підстав. Однак не згодна з другою вимогою, вважає шо позивач фактично просить знести комунальне майно, оскільки це гараж розміщений на основі споруди, що належить до комунальної власності. Даний об`єкт не є самочинно збудованим, і відповідачі його не споруджували. На обладнання гаражу у занедбаній будівлі було надано згоду влади, тобто було видано розпорядження від 30.08.1999 року. Також є розпорядження ПРА ОМР було видано свідоцтво про право власності від 15.07.2004 року на територію гаражу - нежитлового приміщення площею 12.07кв.м. Також просив оголосити перерву з метою зібрання доказів.

Оголошено перерву до 24.09.2024 року.

У зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. на лікарняному розгляд справи, призначений на 24.09.2024 року, відкладено на 19.11.2024 року.

У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 19.11.2024 року, відкладено на 15.01.2025 року.

У судове засідання 15.01.2025 року з`явилися представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Жигун І.В. та представник ОСОБА_2 - адвокат Байдерін О.А. Представник Одеської міської ради та відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Байдерін О.А. позов визнав частково у частині першої вимоги, у частині другої вимоги позов не визнають, оскільки не є належними відповідачами-відповідачі фактично не є власниками спірного об`єкту. 30.08.1999 року було розпорядження ОМР; є дозвіл на установку гаража у дворі будинку у занедбаній будівлі на свій рахунок. Таким чином позивачі просять знести те, що належить ОМР. ОСОБА_4 є первісною особою, яка реконструювала спірний гараж та передала фактично право користування цим гаражем ОСОБА_2 . Також просив оголосити перерву з метою надання суду розпорядження з архіву.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання адвоката Байдеріна О.А. та оголосив перерву до 05.03.2025 року.

У судове засідання 05.03.2025 року з`явилися представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Рубанова Н.О. та представник ОСОБА_2 - адвокат Байдерін О.А. Представник Одеської міської ради та відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Байдерін О.А. просив поновити строк на подання доказів та приєднати до матеріалів оригінал листа-відповіді № 81-11.1-34 від 17.01.2025 року з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради, разом із додатками: засвіченими Департаментом копіями розпорядження Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.08.1999 № 872 «Про затвердження рішення Міжвідомчої комісії Жовтневої райадміністрації № 25 від 29.07.1999 р.» та рішенням Міжвідомчої комісії Жовтневої райадміністрації № 25 від 29.07.1999 року; оригінал листа-відповіді № 450/11 від 05.03.2025 року з Комунального підприємства «ЖКС «Порто-Франківський» Одеської міської ради, разом з оригіналами додатків - листком розрахунків по квартирі АДРЕСА_4 та листком-розрахунків по квартирі АДРЕСА_3 , копією договору від 01.04.2019 року.

Пояснив, що спірний гараж побудований за розпорядженням виданий на ОСОБА_5 , та його дружина ОСОБА_4 передала право користування цим гаражем та усі документи на даний гараж відповідачам в листопаді 2017 року. У частині знесення гаражу позов не визнає, оскільки ця вимога є необґрунтованою, цей гараж встановлений за згодою ОМР в межах існуючої будівлі та відповідачі не є належними, також дана вимога є надмірною.

Представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Рубанова Н.О. позов просила задовольнити в повному обсязі та зазначила, що додані докази дублюються з доказами, які були долучені до відзиву та рішення на встановлення гаражу ОСОБА_4 не оспорюється. Однак не надано доказів того, що спірний гараж є капітальною будівлею. Також вважає що відповідачами було порушено вимоги містобудівного та земельного законодавства під час реєстрації права власності на гараж.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання адвоката Байдеріна О.А. та поновив строк на подання доказів та приєднав до матеріалів справи додані з архіву документи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 341526269 від 03.08.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по 1/2 частки належить об`єкт нерухомості гараж, за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 42-44)

Реєстрація права власності проведена 15.10.2020 року реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С., індексний номер рішення: 54588358, на підставі : технічного паспорту, серія та номер: б/н від 09.10.2020 та довідки, серія та номер: 21335 від 09.10.2020 року, виданих ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП». Згідно із технічним паспортом від 09.10.2020 року, загальна площа гаражу складає 25,3 кв. м. (а.с. 45-46, 47)

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна довідка ОД АТ «Укрпошта» № 07/65001-7901 від 25.04.2019 року про резервування у Реєстрі поштового обслуговування Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» поштової адреси об`єкту, як самостійної поштової одиниці. Відповідно до зазначеної довідки, на підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.04.2019 року у Поштовому реєстрі зарезервовано адресу: АДРЕСА_1 . (а.с. 48)

Приморською окружною прокуратурою м. Одеси, з метою з`ясування законності будівництва та реєстрації права власності на гараж за вказаною адресою, направлено відповідні запити до уповноважених органів місцевого самоврядування.

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради листом № 01-12/2528/2вих від 04.12.2023 року повідомила окружну прокуратуру, що згідно з наявними архівними документами, за період з 01.01.2016 року до теперішнього часу розпоряджень «на право розміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » районною адміністрацією не приймалось. (а.с. 49)

Відповідно до листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради № 2113-11.1-31 від 04.12.2023 року, у перевірених документах Приморської районної ради народних депутатів та Приморської районної адміністрації за 1989-2015 роки, які є на зберіганні в Департаменті, рішення (розпорядження) щодо надання дозволу на розміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знайдено. (а.с. 50)

У документах Виконавчого комітету Одеської міської ради за вищезазначеною адресою значиться рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 151 від 04.05.1995 року «Про надання у користування земельної ділянки, площею 0,2 га, Свято-Архангело-Михайлівському жіночому монастирю, для проектування та будівництва будівлі богадільні по АДРЕСА_1 ». (а.с. 51-53, 54-56)

Згідно листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 01-19/2241 від 06.11.2023 року, за наявною у розпорядженні Департаменту інформацією, об`єкт житлової нерухомості гараж, загальною площею25,3 кв. м, розташований за вищезазначеною адресою, у віданні Департаменту не перебуває. (а.с. 57)

Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-15/310п від 01.12.2023 року, за інформацією архіву та відділу загального листування Департаменту, дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування за адресою: АДРЕСА_1 , не значаться. (а.с. 58-59)

Відповідно до інформації з КП «БТІ» ОМР№ 4112/03.01-09 від 13.11.2023 року, станом на 31.12.2012 року інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна-гараж, загальною площею 25,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та інвентаризаційно-реєстраційна справа відсутня. (а.с. 67-68)

Крім того, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом № 10-15-0.82-5840/2-23 від 01.12.2023 року повідомило окружну прокуратуру, що за інформацією відділу № 5 управління надання адміністративних послуг Головного управління, згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі, станом на 31.12.2012 року державні акти та договори оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі за громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зареєстровано.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку, ідентифікатором земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер. У відділі відсутня інформація щодо оформлення документів, на теперішній час, за фізичними та юридичними особами на земельну ділянку за запитуваною адресою.

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом № 01-6/301-пр від 30.11.2023 року повідомило окружну прокуратуру, що в реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру на об`єкт гараж за адресою: АДРЕСА_1 . До Управління не надходили та не реєструвались документи дозвільного/декларативного характеру прийняття в експлуатацію вищезазначеного об`єкту нерухомого майна. (а.с. 60)

Крім того зазначили стосовно перевірок дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, що Управлінням, на підставі листа Юридичного департаменту Одеської міської ради № 887вих від 06.04.2021 року (а.с. 66) та керуючись Порядком взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань, пов`язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 135 від 29.03.2018 року, проведено 16.04.2021 року комісійне обстеження вищезазначеного об`єкту нерухомого майна із залученням представників Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та КП «ЖКС «Порто-Франківський»», за результатами якого складено акт від 16.04.2021 року. (а.с. 62-65)

Як вбачається з копії акту Комісійного обстеження об`єкту містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудови на території м. Одеси зафіксовано, що згідно даних державного реєстру речових прав на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на гараж пл. 25.3 кв.м. та в межах історичного ареалу м. Одеса розміщено капітальний кам`яний гараж літ. «А». Будівельні роботи на момент обстеження не проводились, доступ до об`єкта відсутній.

Згідно з інформацією, зазначеній у довідці № 21335 від 09.10.2020 року, яка була однією з підстав реєстрації права власності на зазначений вище об`єкт житлової нерухомості, при проведенні поточної технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що гараж під літ. «А», побудовано до 05.08.1992 року та відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 за № 582/5773 (із змінами та доповненнями) не є самочинним.

Проте чинна на момент видачі довідки № 21335 від 09.10.2020 року редакція Інструкції № 127, а саме від 15.01.2019 року, не містила п. 3.2. щодо визначення, які об`єкти не є самочинними. Слід зазначити, що до Інструкції № 127 в редакції від 08.10.2012 року вносились зміни, якими п. 3.2.розділу 3 доповнено, крім іншого, положенням про те, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані д о 5серпня 1992 року.

Отже, хоча в попередніх редакціях Інструкції № 127 і містились положення, які роз`яснювали, що не належить до самочинного будівництва, в будь-якому випадку, приписами Інструкції не було передбачено не визнання самочинним будівництвом гараж, побудований до 5 серпня 1992 року на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку.

Враховуючи вищенаведені норми Інструкції, суд погоджується, що довідка серія та номер: 21335 від 09.10.2020 року, видана ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» не є належним доказом щодо року побудови спірного об`єкта нерухомого майна та, тим більше, доказом із засвідчення самочинного або не самочинного характеру будівництва гаражу.

Таким чином, як зазначено в акті обстеження від 16.04.2021 року є підстави вважати, що в технічний паспорт № б/н від 09.10.2020 року та довідку № 21335 від 09.10.2020 року, виданих ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» не є правовстановлюючими документами виникнення права власності, що призвело до незаконної реєстрації права власності за відповідачами на спірний гараж, що розташований на земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Одеси.

Згідно з інформацією Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-19/1914 від 13.11.2023 року, рішення про передачу у власність або у користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 Одеською міською радою не приймалось. Спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту перевірки зазначеної земельної ділянки не проводились.

При цьому, 07.11.2023 року спеціалістами Управління було здійснено виїзд, за результатами якого встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано декілька металевих та кам`яних гаражів. Земельна ділянка, на якій розташовані вищезазначені гаражі, не огороджена та є прибудинковою територією чотириповерхового житлового будинку.

Незважаючи на те, що в листі Департаменту земельних ресурсів ОМР зазначено, що встановити, який саме гараж належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є можливим, оскільки відсутні схема його місця розташування, у вищезазначеному акті обстеження від 16.04.2021 року, наданого Управлінням ДАБК ОМР чітко встановлено, який саме гараж є об`єктом спірних правовідносин, та де він розташований, що підтверджується фотофіксацією.

Згідно з інформацією з КП «БТІ» ОМР № 4112/03.01-09 від 13.11.2023 року, станом на 31.12.2012 року інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна-гараж, загальною площею 25,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та інвентаризаційно-реєстраційна справа відсутні.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набули право власності на спірний гараж без необхідних дозвільних документів, а саме: без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, без належно затвердженого проекту, сертифікату про прийняття в експлуатацію, без відповідного правовстановлюючого документа на право власності чи право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 на якій розташований гараж та відноситься до земельної ділянки комунальної форми власності, що є порушенням прав територіальної громади м. Одеси.

Підстави для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

У даному випадку, спірні правовідносини виникли у зв`язку з незаконним будівництвом та реєстрацією права власності на гараж, що розташований на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 5 Закону встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ч. 2 даної статті, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених ст. 31 цього Закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 року по справі № 910/10987/18 дійшов висновку, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, передусім, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 року у справі № 910/1671/20 зазначив, що саме лише наявність у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про право особи на майно не презюмує правомірність набуття такого права, а тому пункт 1 частини першої статті 2 та частина п`ята статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в контексті того, що відомості Державного реєстру прав на нерухоме майно вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом) не свідчать про необхідність ігнорування судом дослідження обставин правомірності набуття відповідного речового права особи на майно у спорі, який спрямований на захист такого права.

Згідно з п.п. 6-7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції, що діяла на момент проведення державної реєстрації), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Абзацем 2 п. 12 Порядку передбачено, що під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Незважаючи на те, що у довідці № 21335 від 09.10.2020 року, яка була однією з підстав для реєстрації права власності вказано, що гараж під літ. «А», побудовано до 05.08.1992 року, пункт 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 містить окремий перелік документів для реєстрації права власності лише на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 року.

Отже, для державної реєстрації права власності на кам`яний гараж, відповідно до п. 41 Порядку необхідно було, крім іншого, подати:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів.

Як зазначено вище, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна проведена лише на підставі технічного паспорту, серія та номер: б/н від 09.10.2020 року та довідки, серія та номер: 21335 від 09.10.2020 року, виданих ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП». Інших документів, які б засвідчували право власності або які є підставою для набуття права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , в державному реєстрі відсутні, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Судом встановлено та визнається представником відповідачки, що земельна ділянка Одеською міською Радою відповідачам не надавалась у власність або у користування.

Таким чином суд погоджується з доводами Приморської окружної прокуратури м. Одеси та Одеської міської ради, що такою реєстрацією право власності за відповідачами порушено право комунальної власності на земельну ділянку в особі територіальної громади міста Одеси та цим позовом переслідується законна мета захисту земельної ділянки комунальної власності, на якій зареєстровано право власності на гараж.

Відповідно до абз. 2-3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності. Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Позивач як власник земельної ділянки стверджував, що спірний об`єкт нерухомості є самочинно збудованим, оскільки під його будівництво не була відведена земельна ділянка, дозвіл на проведення будівельних робіт не надавався, проект не затверджувався. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набула права власності на нього.

Суд погоджується з такими доводами прокурора та позивача та вважає їх такими, що є обґрунтованими та доведеними.

Суд установив відсутність доказів надання земельної ділянки відповідачам для оформлення права власності на гараж, відсутність рішення Одеської міської ради про надання земельної ділянки у користування або власність, а також доказів реєстрації декларації та готовність спірного об`єкта - нежитлової будівлі, та доходить до висновку про відсутність підстав для набуття відповідачами права власності не нерухоме майно та незаконність здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності за відповідачами, що має наслідком її скасування.

З огляду на викладене, оскільки реєстрація права власності на гараж проведена з порушенням норм законодавства, що передбачає порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна рішення державного реєстратора індексний номер: 54588358 від 15.10.2020 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на об`єкт житлової нерухомості гараж, за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню з одночасним закриттям розділу об`єкту нерухомого майна, на підставі рішення суду як таке, що суперечить вимогам діючого законодавства та призводить до порушення інтересів держави.

Суд також зауважує, що дана вимога ОСОБА_2 визнається.

Щодо звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.

Самовільно зведені будівлі в українському законодавстві мають назву самочинного будівництва.

Відповідно до ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом вважається нерухоме майно, яке збудоване або будується: на земельній ділянці, що не була відведена для цих цілей. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 13 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власника землі здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;

в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядуванняв Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 8 даної статті передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Виходячи зі ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Фізичне зайняття особою земельної ділянки, за якою не зареєстровано право власності на земельну ділянку, не позбавляє власника земельної ділянки фактичного володіння, але створює перешкоду у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника володіння цією земельною ділянкою.

Усунення перешкод володіючому власнику земельної ділянки у користуванні та розпорядженням земельної ділянки може відбуватися шляхом знесення об`єкта нерухомості. Но суд має перевірити правомірність втручання на повагу до мирного володіння майном.

Позовна вимога ґрунтується на підставі незаконного будівництва гаражу на земельній ділянці, що належить Одеській міській раді.

Суд встановив, що відповідачі отримали спірний об`єкт нерухомості гараж, у користування від ОСОБА_4 24.11.2017 року, про що свідчить заяви останньої до КП «ЖКС «Порто-Франківський» про переоформлення особового рахунку на гараж.

Відповідно до розпорядження Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.08.1999 року № 872 «Про затвердження рішення Міжвідомчої комісії Жовтневої райадміністрації № 25 від 29.07.1999 року», на підставі рішення Міжвідомчої комісії та наданих погоджених документів, вирішено дозволити обладнання гаража у будові на території двору буд. АДРЕСА_1 для зберігання особистого автотранспорту громадянина ОСОБА_5 , що проживав в квартирі АДРЕСА_3 відповідного будинку (а.с. 157, 159).

З листа Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.12.1998 року за вих. № 2425/5 вбачається, що до моменту передачі відповідної будови ОСОБА_5 , ця будова (нині переобладнана у гараж) використовувалася РЕП-5 як господарське приміщення для зберігання інвентарю для двірників.

Таким чином, станом на 1998 рік, на зазначеній земельній ділянці (у дворі буд. АДРЕСА_1 ) існувала споруда у вигляді господарського приміщення для зберігання інвентарю для двірників РЕП-5, що відноситься до майном комунальної власності (а.с. 158).

На виконання даного розпорядження між ОСОБА_5 та ПП «РОН» 27.09.2000 року було укладено Договір про те, що ПП «РОН» доручено будівництво гаражу по АДРЕСА_5 згідно доданого ескізу. Згідно смети вартість будівельних робіт становить 5200 грн. Строк виконання робіт обмовлено жовтень 2000 року.

Також суду надано технічний паспорт виготовлений КП «ОМБТІтаРОН» 23.03.2001 року на гараж літ. «А», де вказано користувача як ОСОБА_5 .

Між ОСОБА_4 та КП «ЖКС «Порто-Франівський» укладено договір від 10.04.2017 року з оплати послуг прибирання прилеглої території.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 5 цієї статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. Якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, можливість знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до ст. 376 ЦК України не ставиться в залежність від можливостей його перебудови.

Таким чином саме до особи, яка здійснила (здійснює) самовільне будівництво, може бути звернено вимоги позову органу місцевого самоврядування про знесення самочинно збудованого об`єкта з подальшою компенсацією цією особою витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Твердження Приморської окружної прокуратури м. Одеси та Одеської міської ради про те, що саме відповідачі здійснили самовільне будівництво кам`яного гаражу, а тому саме відповідачі повинні знести даний гараж, суд не приймає як достеменно встановлений факт, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин.

Не встановивши у визначений законом спосіб особу, винну у порушенні законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, яка безпосередньо здійснила будівництво спірного приміщення - гаражу, а також відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, у зв`язку з чим позов в цій частині не можна визнати обґрунтованим і таким, що заявлений до належного відповідача.

Пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

При цьому суд приходить також до висновку, що з урахуванням задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора щодо права власності за відповідачами, спірний гараж не має власника, тому саме у власника земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, виникає право на визнання за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї частині позовної вимоги.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 7 570 грн.

У зв`язку з задоволенням лише однієї вимоги, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 2 271 грн. (4 542 грн.: 2 відповідача) з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 319-321, 328, 376, 386 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 4, 10-13, 43, 49, 51, 64, 76, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 210, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію та звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 54588358 від 15.10.2020 про реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості гараж, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 101.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Одеської обласної прокуратури (на рахунок Одеської обласної прокуратури: отримувач коштів Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача за ; рахунок отримувача: UA0000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у розмірі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривня 00 копійок з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 17.03.2025 року.

Суддя Л.В. Домусчі