Справа № 136/831/14-ц
Провадження № 22-ц/801/188/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуСправа № 136/831/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області у складі судді Кривенка Д. Т. від 24 квітня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

У 2014 році ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.

На обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 28 травня 2011 року рішенням загальних зборів уповноважених членів Спілки Співвласників майна реорганізованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» (далі КСП «Промінь») с. Брицьке Липовецького району Вінницької області йому було виділено у вартість належних майнових паїв комплекс будівель зернотоку, що розташований по АДРЕСА_1 , вартістю 121 371 грн 00 к. Вказані будівлі були передані йому відповідно до акту приймання передачі від 30 грудня 2011 року.

Вказував, що оскільки будівлі були збудовані в 1956 році без дозволу на виконання будівельних робіт, будь-які документи на них відсутні, в зв`язку із чим він змушений виготовити технічний паспорт, звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж будівлі, що встановлюють відповідність будівлі вимогам надійності та безпечної експлуатації. В подальшому, при оформленні права власності на вказану будівлю та реєстрації її в передбаченому чинним законодавством порядку в Державній реєстраційній службі, згідно з вимогами чинного законодавства, обов`язкова наявність у суб`єкта містобудування земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт. Однак, як зазначало Головне управління Держземагенства у Вінницькій області у своєму листі від 26 листопада 2013 року, відповідно до положень статті 134 Земельного кодексу України (далі ЗК України) для того щоб оформити земельну ділянку під будівлею спочатку необхідно оформити та зареєструвати в передбаченому чинним законодавством порядку право власності на будівлі (споруди), які знаходяться на цій земельній ділянці.

Наведені норми законодавства прямо суперечать вимогам пункту 30 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20 листопада 2012 року № 5496-VI, де зазначено, що власник (користувач) земельної ділянки може через ДАБІ України ввести в експлуатацію, і в подальшому зареєструвати в органах Укрдержреєстру речове право власності на об`єкти нерухомого майна, які на ньому розташовані. Внаслідок цих обставин Державна реєстраційна служба у Липовецькому районі Вінницької області відмовила йому у прийнятті та реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості.

Вважав, що в цьому випадку порушуються його права та охоронювані законом інтереси, щодо права власності на нерухоме майно.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на комплекс будівель зернотоку, що складається з:

- вагової літ. «А», загальною площею 19,2 кв. м до складу якого входить: підвал літ. «п/А», загальною площею 8,2 кв. м; пультова літ. «А-1», загальною площею 11,8 кв. м; пультова літ. «А-2», загальною площею 7,4 кв. м; навіс літ. «а», 1956 року побудови;

- зерноскладу літ. «Б», загальною площею 2267,2 кв. м, до складу якого входить: зерносклад літ. «Б-1», загальною площею 733 кв. м, зерносклад літ. «Б-2», загальною площею 376 кв. м, підсобне приміщення літ. «Б-3», загальною площею 13,3 кв. м; склад літ. «Б-4», загальною площею 22,3 кв. м; зерносклад літ. «Б-5», загальною площею 656,2 кв. м, зерносклад літ. «Б-6», загальною площею 66, 8 кв. м, зерносклад літ. «Б-7», загальною площею 215,5 кв. м; зерносклад літ. «Б-8», загальною площею 664 кв. м; зерносклад літ. «Б-9», загальною площею 117,7 кв. м; прибудови літ. «б», загальною площею 130,1 кв. м, 1956 року побудови;

- зерноскладу літ. «В», загальною площею 20,4 кв. м, до складу якого входить: підвал літ. «п/в», площею 22,1 кв. м, 1956 року побудови, ЗАВ 40 літ. «№1»; силосна яма літ. «№2».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем правомірно набуто об`єкт нерухомості, який відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації, що є предметом цього спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що при розгляді справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 пред`явив позов до неналежного відповідача, тому що майно, право власності на яке позивач просив визнати за ним, належало членам колишнього КСП «Промінь» на праві спільної сумісної власності.

Крім того поза увагою суду залишилося те, що виділялося майно колишнього КСП «Промінь», яке є спільною сумісною власністю членів КСП, а тому до суду мали б бути надані відповідні документи, що усі члени дійсно були на зборах і вирішували питання про виділ такого майна, підписали акт приймання-передачі і це майно дійсно відповідає частці, яка зазначена у сертифікаті позивача.

Позивач не надав суду доказів, що він звертався з протоколом і актом приймання-передачі для реєстрації права власності на майно і що в такій реєстрації йому було відмовлено.

Зазначав, що позовна заява була подана до суду з формальних підстав з метою оформлення права власності на вказане майно, без участі співвласників майна і без їх відома. Вказане рішення порушує його права, як співвласника такого майна.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі. Доручено Липовецькому районному суду Вінницької області вирішити питання про відновлення втраченого провадження у цивільній справі № 136/831/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 06 січня 2025 року залучено в якості правонаступника відповідача Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області Турбівську селищну раду Вінницького району Вінницької області.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 16 січня 2025 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у справі № 136/831/14-ц, у зв`язку із відсутністю матеріалів для точного відновлення втраченого провадження.

У розумінні приписів статті 494 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження або у разі перегляду судового рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у відновленні втраченого судового провадження чи відновлено його частково, зобов`язаний ухвалити відповідне судове рішення у межах своєї компетенції та повноважень.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 753/6745/17 зроблено висновок про те, що перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції відповідає принципу інстанційності судової системи та забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є наданням новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Зі змісту оскаржуваного рішення встановлено, що позивачу ОСОБА_2 було вирішено передати в рахунок майнових паїв об`єкти рухомого та нерухомого майна, що належали КСП «Промінь», на що вказує Протокол зборів № 1 уповноважених членів спілки співвласників майна КСП «Промінь» від 28 травня 2011 року.

Передачу майна було проведено відповідно до акта приймання-передачі від 30 грудня 2011 року, де зазначено перелік майна, його загальну вартість, в обсязі майнових паїв, належних ОСОБА_2 , що міститься в матеріалах справи.

Як видно із технічної документації на виробничий будинок (зернотік), місце розташування якого АДРЕСА_1 , що складений 17 липня 2013 року ТОВ «Вінстратегія будекспертиза», вартість приміщення зернотоку становить 121371 грн 00 к. та складається воно з:

- вагової літ. «А», загальною площею 19,2 кв. м до складу якого входить: підвал літ. «п/А», загальною площею 8,2 кв. м; пультова літ. «А-1», загальною площею 11,8 кв. м; пультова літ. «А-2», загальною площею 7,4 кв. м; навіс літ. «а», 1956 року побудови;

- зерноскладу літ. «Б», загальною площею 2267,2 кв. м, до складу якого входить: зерносклад літ. «Б-1», загальною площею 733 кв. м, зерносклад літ. «Б-2», загальною площею 376 кв. м, підсобне приміщення літ. «Б-3», загальною площею 13,3 кв. м; склад літ. «Б-4», загальною площею 22,3 кв. м; зерносклад літ. «Б-5», загальною площею 656,2 кв. м, зерносклад літ. «Б-6», загальною площею 66, 8 кв. м, зерносклад літ. «Б-7», загальною площею 215,5 кв. м; зерносклад літ. «Б-8», загальною площею 664 кв. м; зерносклад літ. «Б-9», загальною площею 117,7 кв. м; прибудови літ. «б», загальною площею 130,1 кв. м, 1956 року побудови;

- зерноскладу літ. «В», загальною площею 20,4 кв. м, до складу якого входить: підвал літ. «п/в», площею 22,1 кв. м, 1956 року побудови, ЗАВ 40 літ. «№1»; силосна яма літ. «№2».

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 25 березня 2014 року, адреса приміщення зерноскладу № 1, № 2, № 3, вага, зернотік, ЗАВ 40 АвМ, погріб визначено по АДРЕСА_1 .

За результатами проведеного ТОВ «Вінстратегія будекспертиза» технічного обстеження нежитлової будівлі сільськогосподарського призначення: вагової «А», зерноскладу «Б», зерноскладу «В» та споруди ЗАВ 40 по АДРЕСА_1 (Звіт № 315/13) було встановлено відповідність технічного стану наведених вище нежитлових будівель вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 16 листопада 2024 року ОСОБА_1 є власником права на майновий пай (серія BI X №013633), члена КСП «Промінь» с. Брицьке Липовецького району Вінницької області, виданого Брицькою сільською радою 06 грудня 2001 року, розміром 2 863 грн 00 к., що становить 0,091 відсотків від загальної вартості майна КСП «Промінь» с. Брицьке Липовецького району Вінницької області. Вартість спадкового майна складає 2863 грн 00 к.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 356 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 затверджено Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, згідно з яким комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі комісія), створена з метою забезпечення захисту прав на пайовий фонд майна членів колективних сільськогосподарських підприємств (далі підприємства), в тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства (пункт 1).

Рішення загальних зборів підприємства, а у разі реорганізації підприємства рішення загальних зборів колишніх членів підприємства, що є співвласниками цього майна, обов`язкове для виконання комісією. Комісія підзвітна у своїй діяльності зборам співвласників (пункт 2).

Комісія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: проводить уточнення складу активів і пасивів та їх вартості у підприємстві, де відбулася фактична передача майна; визначає структуру пайового фонду майна; визначає розміри паїв колишніх членів підприємства, що не були ними одержані в натурі, грошима або цінними паперами під час припинення членства, а також виявляє осіб, які є їх власниками; розглядає заяви осіб щодо визнання за ними права на майновий пай та правильності розрахунку вартості паїв; вносить пропозиції щодо виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів із складу майна реорганізованого підприємства та передачі їх у спільну власність (пункт 4).

Рішення комісії оформляються протоколом, що підписується головою і секретарем комісії, а затверджується зборами співвласників у порядку, встановленому співвласниками (пункт 15).

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що співвласники майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай в натурі з виділенням конкретного майна лише на підставі рішення загальних зборів співвласників.

При цьому згідно з пунктами 2.4, 2.5 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315, управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється загальними зборами співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Таким чином оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц та від 18 грудня 2019 у справі № 131/475/16-ц.

Частиною першою статті 1296 ЦК України установлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Із доданих ОСОБА_1 до апеляційної скарги документів, зокрема копії свідоцтва про прийняття спадщини, встановлено, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину, яка складається з права на майновий пай КСП «Промінь» с. Брицьке Липовецького району Вінницької області, а тому вирішення цього спору безпосередньо стосується його прав та інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (подібний за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).

Таким чином зі змісту позовних вимог, зокрема визнання права власності на нерухоме майно, а саме об`єкти нерухомого майна, що належали КСП «Промінь», належними відповідачами є усі власники майнових паїв реорганізованого КСП «Промінь» або Спілка співвласників у випадку її створення та реєстрації в установленому законом порядку, оскільки рішення, що стосується майна, яке підлягає передачі певній особі прямо впливає на їх права та інтереси, як осіб, які теж мають право на набуття такого майна.

Водночас звертаючись до суду з цим позовом позивач визначив відповідачем Брицьку сільську раду Липовецького району Вінницької області, яка взагалі не є учасником спірних правовідносин.

Ні в позовній заяві, ні в судовому рішення не вказано, яке право ОСОБА_2 порушене саме Брицькою сільською радою і з огляду на які обставини справи, норми закону її залучено в якості відповідача, тоді як співвласниками майна реорганізованого КСП «Промінь» є усі його члени, які мають майнові паї.

Пайовий фонд реорганізованого КСП «Промінь» є власністю усіх пайовиків як співвласників, тому є очевидним, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про визнання права власності на майно реорганізованого КСП «Промінь», вирішено питання про їх суб`єктивні права і обов`язки щодо цих паїв.

Разом з тим окремо співвласники майна реорганізованого КСП «Промінь» до участі у справі не залучались та це питання судом першої інстанції на обговорення не ставилось, відповідно вирішено не було.

Без залучення вказаних осіб розгляд справи та ухвалене за наслідками такого розгляду рішення не можна вважати такими, що відповідають вимогам закону.

Апеляційний суд зауважує, що ухвалене судом першої інстанції рішення безпосередньо стосується прав та обов`язків, зокрема ОСОБА_1 , як співвласника права на майновий пай члена КСП «Промінь», і відповідно позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області не можуть бути задоволені у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Оскільки судом першої інстанції справу розглянуто у неналежному суб`єктному складі, а в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку статті 51 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові ОСОБА_2 з підстав не залучення до участі у справі всіх належних відповідачів.

Заява ОСОБА_2 про застосування позовної давності не розглядається апеляційним судом, оскільки зі змісту статті 256 ЦК України слідує, що позовна давність застосовується до вимог позову, а не вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то на підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1820 грн 57 к.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року скасувати і постановити нове судове рішення.

У позові ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 1820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн 57 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 17 березня 2025 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета