Справа № 463/2805/24 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1858/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю:представника ЛКП «Господар» - Білика П.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2024 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Господар» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року Львівське комунальне підприємство «Господар» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивували тим, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у будинках у м. Львові. Зокрема на балансі ЛКП «Господар» перебуває будинок АДРЕСА_1 .
Для здійснення оплати комунальних послуг мешканцями квартири квартири АДРЕСА_2 у вищевказаному будинку відкрито особовий рахунок.
В той же час, відповідачі за період з 1 березня 2021 року по 28 лютого 2024 року не сплачували вартість житлово-комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21541,04 грн. Відповідачі користуються послугами, які надає позивач і відповідно до ст. 68 Житлового кодексу зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги у встановлений термін. Однак таку оплату останні не здійснюють, що призвело до утворення боргу. Звертають увагу суду на те, що жодних актів-претензій від відповідачів протягом усього строку надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не надходило, що є також одним із доказів належного виконання позивачем своїх обов`язків.
З врахуванням наведеного просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛКП «Господар» заборгованість за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території за період з 01 березня 2021 року по 28 лютого 2024 року в сумі 21541 гривень 04 копійки.
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до Львівського комунального підприємства «Господар» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивував тим, що позивачі безпідставно звернулися до нього та ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості.
В матеріалах справи відсутні докази, що він та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Вони не зареєстровані та не проживають у спірній квартирі.
Договір №592 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 березня 2023 року укладеного між ЛКП «Господар» та уповноваженого загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_3 , що діє на підставі протоколу зборів №556 від 01 грудня 2022 року особою є нікчемним.
Просив відмовити у задоволенні первісного позову ЛКП «Господар», задовольнити його зустрічний позов та стягнути з ЛКП «Господар» на його користь 2 000 000 гривень моральної шкоди.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2024 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Господар» про стягнення моральної шкоди відмовлено та повернуто зустрічний позов ОСОБА_1 .

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Звергає увагу, у 2021 році ЛКП «Господар» звертався з аналогічним позовом до суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4 як власниці та мешканки квартири АДРЕСА_2 за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 28603.82 грн. (справа № 463/3596/21).

Вказує, що ЛКП « Господар» знаючи про те що він не є співвласником квартири № 9 будинку свідомо-протиправно пред`явив до нього первісний позов у справі.

Стверджує, що згадані протиправні діяння ЛКП «Господар виразилися в порушенні його прав, призвели до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту та професійної діяльності, а саме звернення за правничою допомогою, витрати понесені на написання позовної заяви, ксерокс, роздрук доставки такої до суду, звернення до лікарів, здачі аналізів що в свою чергу також призвели до душевних страждань, погіршення стану здоров`я.

Відтак вважає, що у суд неправомірно відмовив у прийнятті його зустрічного позову, оскільки позови є взаємопов`язані .

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2024 року скасувати та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання призначене на 27 лютого 2025 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не з`явилися. Суд апеляційної інстанції належним чином повідомляв відповідачів про розгляд їх справи за адресою їх фактичного місця проживання АДРЕСА_3 , та за місцем їх реєстрації ОСОБА_2 АДРЕСА_4 , а ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 . Всі судові повістки повернулися із відміткою «адресат відсутній за даною адресою».

Заявляючи 26 грудня 2024 року клопотання про подання письмових доказів у даній справі №463/2805/24 ОСОБА_1 зазначав свою адресу для листування АДРЕСА_5 .

В той же час, в іншій справі №463/8501/23 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тершаковців 4» про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка розглянута Львівським апеляційним судом 30 січня 2025 року ОСОБА_1 постійно зазначав свою адресу проживання АДРЕСА_3 , отримував судові повістки по даній справі та активно брав участь у ній.

З тих причин, суд апеляційної інстанції надсилав відповідачам судові повістки по всіх відомих адресах їх проживання та реєстрації у м. Львові.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ЛКП «Господар» Білика П.Б. щодо заперечення апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Відповідно до ст.194 ЦПК України до зустрічного позову застосовуються ті ж положення, що і до первісного позову. Таким чином, пред`являючи зустрічний позов сторона звертається до суду за захистом саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається із змісту первісної позовної заяви позивачем ЛКП «Господар» заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 21541,04 гривень.
Натомість із змісту зустрічного позову ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем заявлено вимогу, про стягнення з позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000 гривень в зв`язку з безпідставністю первісного позову. Фактично зустрічний позов за своїм змістом являється запереченням відповідача проти первісних позовних вимог.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоцільність спільного розгляду вимог за первісним та зустрічним позовом, оскільки такі не пов`язані між собою, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, у зв`язку з чим зустрічна позовна заява підлягає поверненню заявнику на підставі ч.3 ст. 194 ЦПК України.
Верховний Суд у Постанові від 07 липня 2023 року у справі №914/234/23 зазначив, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з перівісним позовом за наявності одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №910/6070/21.
Враховуючи наведене суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про повернення зустрічної позовоної заяви ОСОБА_1 , оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди не взаємопов`язана із вимогою про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг, і їх спільний розгляд не є доцільним.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскарженій ухвалі, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 04 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.