Справа №549/385/24
Провадження №2/549/3/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2025 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої - судді Глущенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Зуб Р.В., Бойко В.С.

представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Таргоній В.М.

представника відповідача - Горбоконь В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні селища Чорнухи у режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу зв`язку «EASYCON» цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю,

УСТАНОВИВ:

Представник позивачів адвокат Таргоній В.М. 28.08.2024 звернувся до Чорнухинського районного суду Полтавської області з позовомОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Буча потяг скоїв наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка від отриманих травм померла. У лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_3 зазначено, що причиною смерті є травмування потягом. Внаслідок смерті ОСОБА_3 її батькам було спричинено моральну шкоду, при визначенні розміру якої позивачі враховували таке:

- загибла була молодого віку, померла у віці ІНФОРМАЦІЯ_3 , що додатково завдає батькам моральних страждань, оскільки попереду в неї було все життя;

- загибла була єдиною дитиною позивачів;

- ОСОБА_3 не встигла завести власну сім`ю, тому фактично в її сім`ї були лише батьки, що свідчить про міцність і стійкість життєвих зв`язків, руйнування яких завдає моральної шкоди;

- позивачі позбавлені можливості мати онуків;

- сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин. До смерті дочки в позивачів було звичне життя, в якому вона займала важливе місце. Вони втратили можливість тривалого життєвого зв`язку зі своєю дитиною, який відновлений бути не може;

- внаслідок смерті дочки позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від неї підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася;

- позивачі мали правомірні сподівання отримувати від своєї дочки допомогу в майбутньому, оскільки з часом в людини природно зменшуються можливості самостійно піклуватись про себе, а діти згідно зі ст.202 СК України зобов`язані утримувати своїх батьків. З часом позивачам доведеться докладати додаткових зусиль для організації свого життя;

- крім втрат пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивачі відчувають біль та страждання через смерть ОСОБА_3 , оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою для батьків і, як і для будь-якої людини, не може не спричинити зміну в психоемоційному стані позивачів;

- щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою;

- щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість;

- передчасна смерть дочки стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивачів, пов`язані зі смертю є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією.

Водночас, представник позивачів зазначає, що встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відтак, представник позивачів з врахуванням наведеного та невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 гривень кожному.

На переконання представника позивачів такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти повивачам в організації свого життя після тяжкої втрати.

За вказаних обставин позивачі змушені була звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 29 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26 вересня 2024 року /а.с. 28-29/.

17 вересня 2024 року представником відповідача - АТ «Українська залізниця» - адвокатом Горбоконь В.Ю., у межах строку, встановленого судом, через систему «Електронний суд» подано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його позивачам, у якому вони просять суд відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до АТ «Українська залізниця» у повному обсязі /а.с.38-41/.

В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача вказує, що відповідно до Акту службового розслідування обставин аварії на Південно-Західній

залізниці Виробничий підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень від

09.11.2023 (далі - Акт службового розслідування), 02.11.2023 о 08 год. 39 хв. стався

нещасний випадок за участі електропоїзду № НОМЕР_5 ЕР-9м та ОСОБА_3 .

З Акту службового розслідування вбачається, що машиніст поїзда №_6608 ЕР-9м

ОСОБА_7 при слідуванні по ІІ головній колії станції Буча, на колію раптово вибігла

дівчина, яка на сигнали великої гучності не реагувала. Було застосовано екстрене

гальмування, але наїзду уникнути не вдалося.

Стан потерпілої констатовано працівниками бригади швидкої медичної допомоги.

Встановлений діагноз: смерть.

Згідно з висновком комісії, яка проводила розслідування, випадок стався

внаслідок порушення самою потерпілою ОСОБА_3 Правил безпеки

громадян на залізничному транспорті України, які затверджені Наказом

Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998, а саме п. 2.3, 2.5, 2.6.

Вини працівників залізничного транспорту в даному випадку не вбачається.

Відповідно до пояснень машиніста ОСОБА_7 , 02.11.2023 прямуючи поїздом № НОМЕР_5

сполученням Коростень - Борщагівка на електропоїзді Ер-9м при швидкості 75 км/

год, по станції Буча подавав сповіщающі сигнали. Під`їжджаючи до зупиночної

платформи, після першої ступені гальмування, на колію раптово вийшла жінка.

Машиніст негайно застосував екстрене гальмування з одночасним поданням

звукового сигналу великої гучності, але через велику швидкість та малу відстань між

потягом та людиною, зіткнення уникнути не вдалося. Після зупинки поїзда машиніст

направив помічника машиніста на місце події, який доповів що жінка перебуває на

колії без ознак життя. Про що о 08 год. 41 хв. машиніст доповів черговому по станції

Буча, яка викликала швидку медичну допомогу та працівників поліції.

Відповідно до пояснень помічника машиніста ОСОБА_9 , 02.11.2023 слідуючи поїздом

№ НОМЕР_5 сполученням Коростень - Борщагівка на електропоїзді Ер-9м,

під`їжджаючи до зупиночної платформи по станції Буча, машиніст ОСОБА_7 подавав

оповіщувальні сигнали. Після першої ступені гальмування на колію раптово вийшла

жінка. Машиніст негайно застосував екстрене гальмування з одночасним поданням

сигналу великої гучності, але через велику швидкість потяга та малу відстань до

людини травмування уникнути не вдалося. Після зупинки електропоїзда машиніст

ОСОБА_7 направив помічника машиніста на місце травмування, де він виявив жінку

без ознак життя, про що негайно доповів машиністу. При візуальному огляді

помічник машиніста помітив, що постраждала особа перебувала в навушниках.

В своїх поясненнях чергова по залізничній станції Буча ОСОБА_14 зазначила що

о 08 год. 40 хв. отримала по радіозв`язку від машиніста електропоїзда № НОМЕР_5

сполученням Коростень - Борщагівка Ер-9м ОСОБА_7 повідомлення про

застосування екстреного гальмування для уникнення наїзду на людину, при

прослідуванні станції Буча. Однак уникнути травмування не вдалося. Після чого

чергова викликала швидку медичну допомогу, працівників поліції та повідомила інші

внутрішні підрозділи залізниці. Після огляду місця події працівниками поліції,

електропоїзд було відправлено далі за маршрутом, а тіло потерпілої було доставлено

до моргу Ірпінської міської лікарні в м. Буча.

Відповідно до Довідки про розшифрування швидкостемірної стрічки п. № НОМЕР_5 за

02.11.2023 на станції Буча машиніст застосував екстрене гальмування при швидкості

75 км/год, та зупинився о 08 год. 39 хв. Розрахунковий гальмівний шлях 380 метрів

(фактичний гальмівний шлях 360 метрів).

Згідно Акту огляду електропоїзда № НОМЕР_5, складеного 02.11.2023 за участі

заступника начальника депо, машиніста-інструктора та інженера з безпеки руху

свисток електропоїзда знаходився в справному стані, сигнал великої гучності

(«тифон») знаходиться в справному стані, прилади безпеки знаходяться в справному

стані, автоматичні гальма електропоїзду в справному стані. Тобто жодних порушень в

управлінні гальмами та інших приладів і систем по веденню поїзда не встановлено.

Відомості щодо розслідування кримінального провадження

внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за даним фактом відсутні. В.о.

начальником залізничної станції Буча було направлено листа № 01/04 ДС від

02.11.2023 на адресу Бучанського РУП НП в Київській області, щодо надання

інформації з приводу потерпілої особи, та чи був даний випадок самогубством

(доведенням до самогубства), а також надання копії постанови про відкриття та

закриття кримінального провадження. Однак, жодної відповіді на вказаний лист не

надходило. В зв`язку з цим, представником Відповідача, адвокатом Горбоконем В.Ю.

був підготовлений та направлений на адресу Бучанського РУП НП в Київській області

адвокатський запит від 12.09.2024 про отримання копій матеріалів кримінального

провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом (у

зв`язку) смерті/травмування ОСОБА_3 . Але станом на момент подання

даного відзиву жодної відповіді від органів поліції вони так і не отримали.

В зв`язку з відсутністю матеріалів кримінального провадження не можливо

з`ясувати всі обставини травмування, наявності чи відсутності у потерпілої

фактів алкогольного або наркотичного сп`яніння, наявність психічних

розладів. можливих фактів самогубства або доведення до самогубства,

причетності інших осіб, тощо.

Відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному

транспорті України, затверджених наказом Міністра транспорту України № 54 від

19.02.1998, із змінами згідно з Наказом №1059 від 22.11.2007 року (далі - Правил

безпеки громадян на залізничному транспорті України), пішоходи мають ряд прав

та обов`язків, зокрема згідно пунктів:

2.2. Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно

впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо).

При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити

за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого

складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати

оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку.

2.3. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба

зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у

відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному

транспорті України, пішоходам забороняється:

2.5. Ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше

п`яти метрів.

2.6. Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або

локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося

менше ніж 400 м.

ОСОБА_3 одночасно порушила п.п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки

громадян на залізничному транспорті України.

Перед тим як увійти в небезпечну зону, ОСОБА_3 не впевнилась у відсутності

поїзда, при наближенні поїзда до перону або платформи не стежила за звуковими

сигналами, що подаються з поїзда, уважно не слухала оповіщення, що передаються

по гучномовному зв`язку станції. Більше того потерпіла була в навушниках, що

підтверджує в своїх поясненнях помічник машиніста поїзда, тобто не змогла почути

звукові сигнали та сповіщення по станції про прибуття поїзда через власну

легковажність та нехтуванням вимог безпеки.

При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) ОСОБА_3 не

зупинилась поза межами небезпечної зони та не пропустила поїзд, не впевнившись у

відсутності рухомого складу перебувала на залізничній колії.

Звертають увагу суду, що ОСОБА_3 з`явилась на залізничній колії (знаходилася на

коліях) раптово перед самим поїздом.

Внаслідок умисно вчиненого порушення п.п. 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, ОСОБА_3 і отримала травми несумісні з життям.

Звертають увагу, що матеріали справи прямо вказують на вжиття

працівниками АТ «Укрзалізниця» заходів, спрямованих на запобігання

настанню нещасного випадку -подання звукових сигналів локомотивною

бригадою поїзда, застосування екстреного гальмування поїзда, оповіщення

по станції про прибуття поїзда.

Зважаючи на наявність належних доказів умисного порушення ОСОБА_3

Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, - в силу положень

ч. 5 ст. 1187, ч. 1 ст.1193 ЦК України, відсутні підстави для стягнення

відшкодування моральної шкоди з АТ «Укрзалізниця».

Відтак, посилаючись на норми ЦК та на правові позиції Апеляційних судів та Верховного Суду просить суд у задоволенні позовних вимог позивачам відмовити.

Відзив долучений до матеріалів справи.

Правом на подачу відповіді на відзив у встановлений судом строк сторона позивачів не скористалася.

23 вересня 2024 року представником відповідача - АТ «Українська залізниця» - адвокатом Горбоконь В.Ю. подано додаткові пояснення. /а.с.73-74/, вказав, щовже після поданого відзиву представником Відповідача були отримані

додаткові докази на підтвердження зайнятої позиції. Зокрема, було опитано

безпосередніх учасників смертельного нещасного випадку, та одночасно свідків події

- машиніста електропоїзду № НОМЕР_5 ЕР-9м ОСОБА_7 та помічника

машиніста електропоїзду № НОМЕР_5 ЕР-9м ОСОБА_9 . По

результатах опитування були складені акти опитування особи, якій відомі фактичні

обставини справи, копії яких додаємо. В своїх поясненнях вище зазначені особи

підтвердили свої пояснення надані начальнику виробничого підрозділу

моторвагонного депо Фастів-1 від 02.11.2023, копії яких були надані до Суду разом з

відзивом на позовну заяву. Крім того, зосередили увагу саме на вині потерпілої особи

в нещасному випадку який призвів до смерті потерпілої. Обидва працівники залізниці

засвідчили що потерпіла з`явилась раптово на колії перед самим електропоїздом.

Переходила через колію в невстановленому для цього місці. Погляд її був

спрямований до низу. На сигнали великої та малої гучності потерпіла не реагувала.

При візуальному огляді потерпіла перебувала в навушниках.

Таким чином, працівниками залізниці - машиністом та помічником машиніста

електропоїзду були підтверджені факти численних порушень потерпілою Правил

безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом

Міністра транспорту України № 54 від 19.02.1998, із змінами згідно з Наказом №1059

від 22.11.2007 року. Зокрема, п.п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 цих Правил. Особа не

пересвідчилась у відсутності поїзда на колії. Не стежила за звуковими сигналами, які

подавав електропоїзд. Не зупинилась за межами небезпечної зони, не пропустила

поїзд. Окрім цього, потерпіла особа переходила через колію в невстановленому для

цього місці. Як видно на схемі травмування, що була подана разом з відзивом на

позовну заяву, над коліями, де стався нещасний випадок, наявний наземний -

мостовий пасажирський перехід. Але потерпіла особа їм не скористалась, а

переходила через колії у невстановленому для цього місці.

Таким чином, була підтверджена вина ОСОБА_3 у грубому та навмисному

порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, внаслідок

чого ОСОБА_3 і отримала травми несумісні з життям.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14 січня 2025 року, /а.с.172-173/.

В додаткових поясненнях, які надійшли від представника відповідача Горбоконь В.Ю. через систему «Електронний суд» 21 лютого 2025 року вказують, що постановою старшого слідчого СВ Бучанського РУП ГУ НП України в Київській

області капітана поліції Субботіна В.М. від 29.12.2023 було закрито кримінальне

провадження № 0004556 від 02.11.2023 за ознаками кримінального

правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Як зазначено в Постанові

досудовим розслідування встановлено, що 02.11.2023 близько 08.40 год.

Пасажирський потяг № НОМЕР_5 в зчепленні з 8 вагонами, сполученням Коростень Борщагівка, під керуванням машиніста ОСОБА_7 , 1980 р.н., рухаючись по 31 км. 9

пікет, на території міста Буча Київської області, проїжджаючи заокруглення

залізничної колії та наближаючись до станції Буча, виявив пішохода ОСОБА_3 , 1992

р.н., яка вийшовши із-за опор мосту, що обмежували можливість її виявлення,

перебуваючи у навушниках та дивлячись у телефон, почала перетинати колії в

недозволеному місці зліва направо відносно напрямку руху потяга. Машиніст

ОСОБА_7 подав звукові сигнали на які пішохід не реагувала, після чого застосував

екстрене гальмування, але уникнути наїзду не вдалося. Внаслідок події ОСОБА_3

загинула на місці події. В подальшому в Постанові слідчий приходить до

об`єктивного, обґрунтованого та законного висновку, що причиною пригоди є

необережні дії пішохода ОСОБА_3 , яка допустила грубе

порушення вимог п.п. 2.5., 2.6., 2.7. Правил безпеки громадян на

залізничному транспорті, затверджених Наказом Міністерства транспорту

України № 54 від 19.02.1998 року. Через це, кримінальне провадження було

закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення,

передбаченого ст. 276 КК України.

Таким чином, досудове слідство прийшло до висновку про наявність грубого

порушення діючих правил безпеки на залізничному транспорті, через

необережні дії загиблої особи ОСОБА_3 , що і призвело в підсумку до її

загибелі. Крім цього, досудове розслідування опосередковано підтверджує

наявність прямого умислу загиблої на вчинення таких дій, що виражається

в перетинання колій зліва направо у напрямку руху поїзда в недозволеному

місці при чому перебуваючи в навушниках та не реагуючи на навколишні

обставини (сигнали наближення потягу, оповіщення по станції про прибуття

потягу). До речі, місце смертельного травмування знаходиться під спеціально

облаштованим для пішоходів наземним переходом через залізничні колії, який видно

на схемі станції Буча (додаток до відзиву на позовну заяву), однак чомусь їм загибла

не скористалась, а вирішила переходити колії в недозволеному місці, що теж свідчить

про її прямий умисел на вчинення протиправних дій.

Крім цього, звертаємо увагу Суду, що представник Позивачів жодним чином не

обґрунтовує заявлену до відшкодування суму моральної шкоди в розмірі 600 000,00

гривень - по 300 000,00 гривень кожному.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив позовні вимоги позивачів задовольнити.

Представник відповідача - Горбоконь В.Ю. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві та додаткових поясненнях.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що в місті Буча Київської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 листопада 2023 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м.Київ), актовий запис №1012 /а.с.7/.

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть №603 від 03 листопада 2023 року, причиною смерті ОСОБА_3 - множинні травми тіла, пішохід, травмований потягом. /а.с 8/.

Постановою старшого слідчого СВ Бучанського РУП ГУ НП України в Київській області капітана поліції Субботіна В.М. від 29 грудня 2023 року кримінальне провадження №0004556 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України. Було встановлено, що 02.11.2023 близько 08.40 год пасажирський потяг №6608 в зчепленні з 8 вагонами, сполученням Коростень-Борщагівка, під керуванням машиніста ОСОБА_7 , 1980 року народження рухаючись по 31 км. 9 пікет, на території міста Буча Київської області, проїжджаючи заокруглення залізничної колії та наближаючись до станції Буча, виявив пішохода ОСОБА_3 , 1992 року народження, яка вийшовши із-за опор мосту, що обмежували можливість її виявлення, перебуваючи у навушниках та дивлячись у телефон, почала перетинати колії в недозволеному місці зліва направо відносно напрямку руху потяга. Машиніст ОСОБА_7 подав звукові сигнали на які пішохід не реагувала, після чого застосував екстрене гальмування, але уникнути наїзду не вдалося. Внаслідок події ОСОБА_3 загинула на місці події. /а.с. 219-220/.

Відповідно до копії висновку експерта №603 від 10 серпня 2024 року, смерть ОСОБА_3 настала від поєднаної травми голови, грудей, живота, кінцівок з множинними переломами кісток черепа та скелету, а також розривами внутрішніх органів та забоями речовини головного мозку. Комплекс вказаних ушкоджень знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, утворився від дії тупого (их) предмету (ів) можливо в строк та за обставин, вказаних у постанові, а саме 02 листопада 2023 року, внаслідок травмування потерпілої електропотягом та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. При судово-токсологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_3 спиртів не виявлено.

Згідно до копії висновку експертного дослідження №2976 від 13.11.2023 в крові трупа ОСОБА_3 метиловий, етиловий спирти, а також бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04 жовтня 1992 року встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками записані: батько - ОСОБА_1 та мати - ОСОБА_2 /а.с. 10/.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перш статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Положення статті 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Частинами першої та другої статті 281 ЦК України визначено, що фізична особа має невід`ємне право на життя. Фізична особа не може бути позбавлена життя.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з положенням статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц суд зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, та від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 177/759/23.

Зібраними у справі доказами доведено, що причиною загибелі ОСОБА_3 від нещасного випадку стала особиста необережність постраждалої.

Ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

На думку суду, обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілої, проте це не є підставою для відмови у захисті порушеного права позивачів, оскільки за змістом вищезазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілої на завдання самій собі цієї шкоди.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Оскільки власником електропоїзда №6608 ЕР-9м №511 є виробничий підрозділ «Київська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», а машиніст вказаного локомотиву ОСОБА_7 на момент події 02 листопада 2023 року працював у депо, РПЧ-8 Борщагівка Технічна, тому Акціонерне товариство «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини особи, яка таку шкоду завдала.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Оскільки умисел в діях потерпілої ОСОБА_3 або наявність непереборної сили відповідачем не доведена, то суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що факт грубої особистої необережності постраждалої, що призвів до нещасного випадку, є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди позивачам.

Суд враховує, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілої, яка в порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України перебувала на залізничній колії, що за нормами частини другої статті 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовного зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

Дотримання зазначених Правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей.

Крім того, ОСОБА_3 порушила п. 3 Постанови КМУ № 903 від 10.11.1995 «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача, суд також враховує , що пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14-ц наголосила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

За такого позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При цьому суд враховує необхідність застосування до спірних правовідносин статті 164.2.14 Податкового кодексу оскільки сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті позивачам без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.180 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філії, відділень, інших відокремлених підрозділів), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічні правові позиції були викладені Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм вбачається, що податковий агент сплачує податок на суму відшкодування шкоди за рішенням суду, які спрямовується на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю громадянина та які не включається до загального оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, 12.07.2007).

Доводи представника відповідача про те, що позивачі не довели факт заподіяння їм суттєвої (значної) моральної шкоди завданої смертю доньки, суд розцінює критично, оскільки кожна людина відчуває моральні страждання та переживання внаслідок смерті близької людини, тим більше для кожної матері, передчасна смерть її дитини безумовно є трагедією, викликає душевний біль, неспокій, порушення звичного способу життя. Моральна шкода характеризується тим, що її не можна відчути на дотик, осягнути зором, така шкода проявляється станом душі людини, її внутрішніми переживаннями та стражданнями. З урахуванням обставин даної справи, а саме смерті доньки позивачів у віці 31 рік, суд дійшов висновку, що позивачам як батькам померлої було завдано моральної шкоди, викликаної втратою близької людини, їх дитини, у зв`язку з чим відбулися суттєві, безповоротні зміни в її житті, що спричинили відчуття самотності, тривоги.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я та вік потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови).

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не тяжкістю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачам за рахунок відповідача, суд враховує те, що позивачі втратили не просто близьку людину, а рідну дитину, свою доньку та за трагічних обставин. Суд враховує й те, що наслідки вказаного випадку - смерть доньки позивачів, є незворотними і час не може, й не зможе повністю загоїти отриману душевну рану батьків, непоправну втрату і страждання зумовлені загибеллю доньки, адже такі страждання є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя. Відсутність єдиної доньки, людини, яка б могла бути їх опорою та підтримкою по життю, безумовно викликає моральні страждання.

Особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, АТ «Українська залізниця» є законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, саме воно є суб`єктом, який несе відповідальність, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду.

Суд враховує обставини смерті ОСОБА_3 від дії джерела підвищеної небезпеки, допущення потерпілою грубої необережності, що полягала в порушенні пунктів 2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. В той же час суд бере до уваги, що позивачі (батьки) втратили рідну людину (доньку), що дійсно завдало їм моральної шкоди в зв`язку з втратою звичних життєвих зв`язків та необхідністю вживати додаткових заходів до захисту своїх прав, тому, вважає розумним, справедливим та обґрунтованим розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, - 100 000,00 грн, кожному, адже доньку вже не повернеш.

Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року.

За приписами частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з врахуванням ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1009 грн.33 коп. (3028*33,33%/100) за кожну вимогу.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 211, 223, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1187, 1193 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 2018 (дві тисячі вісімнадцять) гривень 66 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 березня 2025 року о 14.00.

Головуючий Н.М.Глущенко