Справа №345/3452/24
Провадження № 2/345/39/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гапоненка Р.В.,

секретаря судового засідання Баран В.В.

за участі відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, суд

в с т а н о в и в:

що позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 01.08.2021 позичив відповідачу 4000 амереканських доларів за письмовою угодою позики. Вказану суму коштів відповідач зобов`язався повернути 01.12.2021. Незважаючи на домовленість, відповідач отриманих коштів не повернув. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду. Просить суд стягнути з відповідача в користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 233 778,11 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у КНП "Калуська центральна районна лікарня" (вул.Медична,6, м.Калуш, Івано-Франківська область,77300) інформацію про госпіталізацію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відділення гінекології в період з 22 по 27 листопада 2021 року, діагноз з яким поступала пацієнтка та висновків про лікування.

10.02.2025 до суду надійшла інформація від генерального директора КНП "Калуська центральна районна лікарня" Я.Мороз, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебувала на стаціонарному лікуванні в гінекологічному відділенні КНП "Калуська центральна районна лікарня" тому відсутня медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_5 .

Представник відповідача адвокат Бігун В.П., подала письмові пояснення по справі. Зазначає, що з копії розписки доданої до позову вбачається про відсутність у ній обов`язкових елементів, зокрема: паспортних даних позичальника та позикодавця, умов щодо місця виконання договору, моменту передачі грошових коштів. Окрім цього, вказує, що позивач надав кошти своїй дочці ОСОБА_5 , а відповідача просто змусили написати розписку. На даний час шлюб між відповідачем та дочкою позивача ОСОБА_5 розірвано.Оскільки ОСОБА_1 перебував у зоні бойових дій, а ОСОБА_3 не мав відкритого банківського рахунку, та за згодою позивача кошти надсилались ОСОБА_1 на банківський рахунок дружини позивача ОСОБА_6 . Загальна сума повернугих коштів згідно платіжних квитанцій складає 125 951 (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна) гривень, 82 коп., тоді як станом на 01.08.2021 року 4000 американських доларів згідно курсу НБУ становили 107 240 гривень (4000 26.81-107 240), станом на 01.12.2021 року 4000 американських доларів згідно курсу НБУ становили 108 800 гривень. (4000* 27.20-108 800).Позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення (індексу інфляції) задоволенню не підлягають. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочения грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Передбачене ч. 2 ст. 625 нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (ВПВС 16.01.19 №373/2054/16ц, №464/3790/16ц). Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила, підтримала позицію викладену в письмових поясненнях. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, окрім цього зазначив, що перебував у зоні бойових дій, в той час надсилав кошти на банківський рахунок дружини ОСОБА_6 , оскільки його тесть ОСОБА_3 не мав відкритого банківського рахунку.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку відповідача та його представника приходить до наступних висновків.

Із наявної в матеріалах справи письмової розписки ОСОБА_1 судом встановлено, що 01.08.2021 ним отримано в борг у ОСОБА_3 4000 амереканських доларів Зазначену суму ОСОБА_1 зобов`язався повернути 01.12.2021.

Згідно довідки Raiffeisen Bank курс валют станом на 08.05.2024 офіційний курс НБУ для UAH 39,2966 грн..

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконав.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так зазначив Верховний Суд у постановах від 16 червня 2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22), від 20 березня 2023 року у справі № 724/569/20.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оригінал боргової розписки та надавши йому належну оцінку, суд встановив, що надана позивачем розписка підтверджує укладення між сторонами договору позики.

Представник відповідача заперечуючи щодо позовних вимог, посилається на те, що позивач надав кошти своїй дочці ОСОБА_5 з якою він перебував у шлюбі з 17.09.2022, а відповідача просто змусили написати розписку. На даний час шлюб між відповідачем та дочкою позивача ОСОБА_5 розірвано.Окрім цього зазначає, що у липні 2021 року вони дізнались про те, що існує серйозна загроза викидня (переривання вагітності) та потрібно значна сума коштів для лікування та належної підтримки вагітності. А отже позивач надав кошти в сумі 4000,00 американських доларів на лікування свої дочці.

З наведеного вбачається, що відповідач визначає, що ним була написана розписка та кошти отримано та витрачено на лікування його дружини.

Окрім цього відповідач надав до суду довідку №12/405 від 08.08.2023 видана ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 про те, що він дійсно перебував у службовому відрядженні в складі зведеного загону, який брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території Донецької та Луганської областей починаючи з 23.05.2022 по 30.06.2022. Окрім цього додає платіжні квитанції Приват Банк від 28.06.2024 на загальну суму 125 951,82 грн. перераховані ОСОБА_6 та стверджує, що ОСОБА_3 не мав відкритого банківського рахунку, та за згодою позивача кошти надсилав на банківський рахунок дружини ОСОБА_6 .

Суд вважає недоведеними такі посилання відповідача на виконання зобов`язання за договором, оскільки перерахування відповідачем коштів на рахунок третіх осіб сторонами в договорі не передбачено.

Відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували відсутність його волевиявлення на час укладення оспорюваного договору позики.

Отже, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаною розпискою не виконав, грошові кошти у визначений розпискою строк не повернув.

Підтвердження сплати позики частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу, чи факту виконання грошового зобов`язання перед позивачем у інший спосіб відповідачем не надано, доводів позивача відповідачем у встановленому порядку не спростовано та не надано доказів на спростування всіх обставин, на які посилається позивач.

Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відтак, позовні вимоги про стягнення коштів за договором позики від 01.08.2021 у розмірі 4 000 дол. США є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) зроблено правовий висновок про те, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має процесуальне право обирати валюту зобов`язання та пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ.

Як вбачається з договору позики від 01.08.2021 ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 гроші у сумі 4000 дол. США. Однак позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути на його користь заборгованість за договором позики від 01.08.2021 у гривнях. Водночас суд вважає, що така вимога позивача відповідає вимогам закону та правовій позиції Верховного Суду, а позивач мав право на свій вибір пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ.

Ураховуючи викладене вище суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 01.08.2021 у сумі 166312,80 грн., що станом на 05.03.2025 (за курсом НБУ на день розгляду справи) еквівалентно сумі 4000 дол. США).

Щодо позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за договором позики від 01.08.2021, суд зазначає про таке.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за такою формулою: сума боргу х 3 % річних / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Зобов`язання вважається простроченим не з останнього дня повернення позики, а з наступного дня після кінцевої дати повернення позики, зазначеної у договорі (01.08.2021), тобто з 02.08.2021 року і по 23 лютого 2022 року включно, що складає 206 днів прострочення.

Отже, розрахунок 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 повинен бути наступним: 166312,80 грн. х 3 % річних / 365 х 206 = 2815,93 грн.

З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2815,93 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, а також у правових висновках, викладених у постановах Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 686/18697/14, від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18.

Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у валюті долари США і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні, що відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц.

Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України і враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2337,78 грн. судового збору.

Докази понесення цих судових витрат наявні в матеріалах справи.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 527, 530, 545, 610, 629, 634, 1046, 1047 ЦК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , за договором позики від 01.08.2021 року у сумі 166312,80 грн., що станом на 05.03.2025 (за курсом НБУ на день розгляду справи) еквівалентно сумі 4000 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за договором позики від 01.08.2021 року за період з 02.08.2021 по 23.02.2022 включно у сумі 2815,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 2337,78 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду і протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 06.03.2025.

Головуючий: