ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1655/25 Справа № 214/7274/23 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.О.

сторони

позивачАКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК"

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року, ухваленого суддею Сіденком С.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про складення повного судовового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) та просив суд стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.09.2020, що виникла станом на 14.06.2023, у сумі 99 824,10 гривень, з яких: 99 824,10 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту).

В обґрунтування позову зазначено, що 22 вересня 2020 року відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, а також своїм підписом повністю та безумовно прийняла пропозицію банку та погодилася з тим, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови. Позивач свої зобов`язання по наданню кредиту виконав у повному обсязі, однак відповідач не виконувала належним чином умови укладеного договору, у результаті чого виникла вищезазначена заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року задоволено позов АТ «Універсал Банк» повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.09.2020, що виникла станом на 14.06.2023, у сумі 99 824 (дев`яносто девять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 10 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), та у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 коп. (а. с. 81 - 82).

З результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення, ухвалою від 15 травня 2024 року, заочне рішення від 05 грудня 2023 скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 180).

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг "Monobank" від 22.09.20230 року, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 43 813,33 грн. (сорок три тисячі вісімсот тринадцять грн. 33 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати на сплату судового збору в сумі 1178,00 грн. (одна тисяча сто сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

При цьому скаржник зазначає, що судом під час судового розгляду не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, у зв`язку з чим суд дійшов передчасних висновків що Клієнт не був ознайомлений з умовами кредитування.

Наголошує на тому, що з метою отримання банківських послуг проекту Monobank, Клієнт здійснює наступні кроки: завантажує на свій мобільний телефон пристрій за стосунок Monobank; ознайомлюється з актуальними Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту; зазначає мобільний номер телефону на який буде направлено ОТР-пароль, введення якого є підтвердженням факту ознайомлення з Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту; завантажує сканкопії паспортата РНОКПП в мобільний додаток, з метою попередньої ідентифікації. Звертає увагу на те, що мобільний застосунок не переходить на наступний етап реєстрації без ознайомлення Клієнта з актуальними Умовами і Правилами. Далі відбувається верифікація Клієнта співробітником Банку та сторони підписують Анкету-заяву.

Позивач зазначає, що відповідач, підписавши електронним підписом Анкету Заяву до Договору про надання банківських послуг Monobank отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Кредитний ліміт було встановлено 30 000 грн., який 19.02.2021 було збільшено до 65 000 грн. Випискою про рух коштів, розрахунком заборгованості доведено, що відповідач неодноразово здійснювала банківські операції із використанням власної картки і таким чином надала свою згоду із змінами, доповненнями до Договору про надання банківських послуг від 22.09.2020.

Скаржник вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на недоведеність Банком, що саме ці Умови і правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, відповідач ввесь період користувалась кредитною карткою, наявними на ній коштами, а саме з 22.09.2020 по 14.06.2023, періодично здійснювала їх часткове погашення, тим самим визнала факт існування договірних зобов`язань перед АТ «Універсал Банк» в рамках банківської послуги «monobank».

Позивач наголошує на тому, що сума коштів, яка не була повернута Банку складається з використаного кредитного ліміту у розмірі та овердрафту та становить загалом 99 824,10 грн.

Окрім того, скаржник наголошує на тому, що правові висновки, викладені у постанові ВПВС від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 не можуть бути застосовані у даній справі, з огляду на відсутність подібності між цими справами.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 22.09.2020 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в результаті чого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. c. 18).

Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

До договору банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank (а. с. 23 - 49).

Відповідно довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 02.04.2024 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , тип рахунку: Чорна картка, валюта рахунку - ОСОБА_2 , статус картки - Активна (а. с. 177).

Відповідно виписки по особовому рахунку за період з 22.09.2020 року по 14.06.2023 року (а. с. 154 - 157) ОСОБА_1 користувалася кредитною (платіжною) карткою, тим самим підтвердила свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту, з огляду на що суд критично ставиться до заперечень ОСОБА_1 в частині недоведеності банком надання їй кредиту та ненадання суду виписок про рух коштів, як первинного документу, що підтверджує наявність заборгованості та отримання кредиту.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором станом на 14.06.2023 заборгованість ОСОБА_1 складає 99824,10 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 99824,10 грн. грн. (а. с. 190 - 193).

Вказана сума боргу узгоджується з вказаною вище випискою по особовому рахунку.

Відповідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором встановлено, що ОСОБА_1 у добровільному порядку погашався наданий кредит на загальну суму 111237,14 грн періодичними платежами у кількості 73 шт., останній здійснений 15.04.2023 на суму 2325,00 грн.

Відповідно до цього ж розрахунку позивачем нараховано відповідачу відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом: 31.10.2020 1033,83 грн., 31.11.2020 854,04 грн., 31.12.2020 939,48 грн., 31.01.2021 821,12 грн., 30.04.2021 1624,73 грн., 31.08.2021 2139,50 грн., 30.11.2022 3198,90 грн. всього на суму 10611,60 грн. Нараховані суми відсотків були списані з карткового рахунку відповідача на наступний день після їх нарахування.

Також з карткового рахунку відповідача було списано відростків без їх нарахування на загальну суму 45 399,17 грн., а семе 01.03.2021 897,30 грн., 01.04.2021 1233,74 грн., 01.06.2021 1816,88 грн., 01.07.2021 1920,32 грн., 01.08.2021 2078,48 грн., 01.10.2021 2115,13 грн., 01.11.2021 2238,63 грн., 01.12.2021 2247,76 грн., 01.01.2022 2413,63 грн., 01.02.2022 2467,49 грн., 01.03.2022 2241,74 грн., 01.04.2022 2552,71 грн., 01.05.2022 1317,86 грн., 01.06.2022 1403,04 грн., 01.07.2022 2719,56 грн., 01.08.2022 2925,93 грн., 01.09.2022 3051,13 грн., 01.10.2022 3071,07 грн., 01.11.2022 3243,91 грн., 01.01.2023 3442,86 грн. (а. с. 190 - 193).

Таким чином судом встановлено списання банком за рахунок тіла кредиту з рахунку відповідача відсотків на загальну суму 56 010,77 грн.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позові вимоги Банку, виходив з того, що анкета-заява від 22.09.2020 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, позивач на наявну у відповідача заборгованість самовільно включив в неї нараховані відсотки, які фактично погашені позичальником, внаслідок чого банком збільшено заборгованість за тілом кредиту на 56 010,77 грн., а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тому заборгованість за тілом кредиту становить - 43 813,33 грн. (99 824,10 грн. 56 010,77 грн.).

Суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг, умови кредитування чорної картки monobank, паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank, ОСОБА_1 не підписані, а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Підписана відповідачем Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг, містить лише її анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання нею певної банківської послуги.

У матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачкою у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів, їх підписання відповідачем відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами та Тарифами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані Умови і правила надання банківських послуг, умови кредитування чорної картки monobank, паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank, не є складовою кредитного договору від 22.09.2020 року, укладеного шляхом підписання Анкети-заяви.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та повністю погоджується з доводами сторони позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено упункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно положень статті 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець )зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотн або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогоюі нформаційно- телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку проте, що будь-який вид договору, якийу складається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладен і у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Проелектронну комерцію".

Закон України від 03.09.2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Устатті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір-це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Проелектронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Проелектронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви( форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Проелектронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі тамає містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Проелектронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Проелектронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так, наявними у справі доказами наданими позивачем по справі встановлено, що 22.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 22.09.2020 та встановивши мобільний додаток monobank отримала розрахункову карту НОМЕР_2 та відкритий розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 .

Положеннями підписаної Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету заяву відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищевказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

Окрім того, в Анкеті- заяві позичальник підтверджує, що усе листування щодо цього Договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору (п.11).

В Анкеті заяві підписаній ОСОБА_1 зазначено, що вона просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_3 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов.

Окрім того в Анкеті-заяві зазначено, що проставленням власноруч свого підпису під цією анкетою-заявою, позичальник підтверджує, що надані нею документи є чинними та наведені вище їх копії відповідають оригіналу.

У п.6 Анкети-заяви зазначено: «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (в тоу числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені у банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особисти ключем та відповідним йому ключем 0394493f189ba57f331b121470bcbeda86344ea46536c8acdcd6d6875d2e10b659, яка буде використовуватись для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису».

У п.9 Анккети-заяви зазначено: «Підтверджую те, що ця Анккета-заява є, також заявою на відкриття рахунку і карткою зі зразком мого підпису».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на наведені у позові обґрунтування позивача про те, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відовідно до розміщених на сайті банку Умовами бслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

Отже, у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Наведене свідчить про належне укладення 22.09.2020 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін, умови якого позивачем були виконані. Відповідач свої зобов`язанні за цим договором щодо повернення кредитних коштів не виконав.

Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.

За розрахунком заборгованості, станом на 14.06.2023 у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 99 824,10 грн. , яка складається із 99 824,10 грн. загальний залишок заборгованоств за наданим кредитом (тілом кредиту), заборгованість за пенею 0,00 грн.; заборгованість за пенею -0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0.00 грн.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

За змістом статті 1056-1ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другоюстатті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, надавши відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку, Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 здійснювала операції по зняттю із своєї банківської карти, а коштів на поповнення вносила недостатньо, у устанньої виникла непогашена заборгованість. Оскільки на рахунку відповідача не вистачало власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшувалася на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці. При цьому Банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, тому згідно ст.526, 1054 ЦК України з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню вказана заборгованість за кредитним договором від 22.09.2020 року на загальну суму 99 824,10 грн.Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам, передбаченим в анкеті-заяві та Паспорті споживчого кредиту, Тарифам та Умовам, що підписані відповідачем, а також сумам, отриманим відповідачем та відображеним у виписці про рух коштів по рахунку (додана до апеляційної скарги а.с.16-21).

Відповідачем розрахунок заборгованості, який є належним доказом не спростовано, свого розрахунку боргу, відповідно до умов Кредитного договору суду не надано, а відтак колегія суддів бере до уваги цей доказ і повністю з ним погоджується.

З огляду на те, що суд помилково дійшов висновку про часткове задоволення позову, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про повне задоволення заявлених Банком позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, належним чином не оцінив надані позивачем докази, надав неправильну правову оцінку доводам позивача, застосував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, то ухвалене судове рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивач згідно з платіжним дорученням сплатив судовий збір у розмірі 2684 грн. (а.с.12), а за подачу апеляційно скарги 4 026 грн. (а.с.15, т.2).

Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, на користь позивача слід стягнути з відповідача судовий збір в загальному розмірі за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій у розмірі 6 710,00 грн.

Керуючисьст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», , адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.09.2020 року у розмірі 99 824,10 грн. станом на 14.06.2023 року.

Стягнути з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» , адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, витрати по сплаті судового збору в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 6 710,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: