ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/155/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.,

суддів - Хоми М.В., Храпак Н.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/24304/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Хмарук Юлія Миколаївна на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2024 року (постановлене суддею Чир П.В., повне рішення складено 15 жовтня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів та поділ майна подружжя роз`єднано, виділено їх у самостійні провадження (а.с. 20).

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення аліментів зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року.

За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що під час розгляду вищезазначеної справи про розірвання шлюбу суд встановив, що позивач та відповідач проживають окремо та не ведуть спільне господарство вже 4 місяці.

Наголошувала, що після фактичного припинення шлюбних відносин діти залишилися проживати з матір`ю. Відповідач припинив виконання своїх батьківських обов`язків, будь-якої матеріальної допомоги на утримання спільних дітей не надає.

На підставі наведеного, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн., на кожну дитину, щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з дня подання даної позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн, але не менше 50 % (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією, відповідно до закону, починаючи стягувати з 06 листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, зменшивши суму щомісячних аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4 000 грн. до 2 500 грн. та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 3 000 грн. до 2 000 грн.

Зазначає, що його середньомісячний заробіток становить 12 523,04 грн., а відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України розмір частки доходу платника аліментів на утримання двох дітей становить 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, що у даному випадку складає 4 174, 35 грн.. Однак, суд першої інстанції постановив рішення, яким з нього підлягає стягненню щомісячно на утримання двох дітей сума у розмірі 7 000 грн., що становить більше 1/2 частини його доходу.

Вказує, що позивач не обґрунтувала та не надала суду жодних доказів щодо необхідності стягнення коштів у такій частці на утримання дітей. Також, позивачка не надала суду докази про свій дохід, оскільки при визначенні розміру аліментів враховується дохід обох сторін на час розгляду справи.

Наголошує, що до розірвання шлюбу вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 , однак після припинення даного шлюбу відповідач виселився із зазначеного будинку і на даний момент, проживає у будинку троюрідного брата, оскільки орендувати житло не має фінансової змоги.

Зазначає, суд першої інстанції не врахував той факт, що автомобіль BMW 528 XI, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у його власності, був придбаний на підставі договору купівлі-продаж від 28 грудня 2022 року, тобто у період шлюбу. Отже, автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності сторін і повинен був однаковою мірою впливати на розмір аліментів.

Звертає увагу, що у іншій поданій позовній заяві ОСОБА_5 заявила вимогу про поділ майна подружжя, а саме автомобіля BMW 528 XI, д.н. НОМЕР_1 і просила суд стягнути на її користь вартість її частки у розмірі 207 500 грн.. Таким чином, у разі задоволення її позовних вимог, у відповідача виникнуть додаткові фінансові зобов`язання перед позивачкою щодо виплати половини вартості автомобіля.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Таким чином, дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками: ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06 липня 2007 року та ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07 липня 2010 року (а.с. 8-9).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року в справі №607/16457/24 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11).

З довідки від 25 жовтня 2024 року №1368 виданої Великоберезовицькою селищною радою вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є її мати ОСОБА_6 , сім`я складається з 4 осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син (а.с. 12).

З довідки Тернопільського національного технічного університету імені І. Пулюя за №1664 від 06 вересня 2024 року, ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання факультету комп`ютерно-інформаційних систем і програмної інженерії (ФІС). Початок навчання 01 вересня 2024 року та закінчення навчання 30 червня 2028 року (а.с. 14).

25 травня 2024 року між відповідачем та ФОП ОСОБА_7 укладено трудовий договір за №42, згідно з умовами якого ОСОБА_1 приймається на посаду водія автотранспортних засобів від 25 травня 2024 року, а розмір його заробітної плати повинен бути не меншим розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 32-33).

Згідно відомостей про нарахування заробітної плати за травень 2024 року за №234-0012 від 31 травня 2024 року, складеної ФОП ОСОБА_7 , відповідачу ОСОБА_1 у травні 2024 року нараховано заробітну плату в розмірі 7 130,44 грн та компенсацію у розмірі 21 466,20 грн. (а.с. 34).

Згідно довідки про доходи від 29 жовтня 2024 року за №147, виданої ТОВ «Фортуна Рейзен», відповідач ОСОБА_1 працює за основним місцем роботи на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «Фортуна Рейзен». Розмір нарахованої заробітної плати відповідача за період від 01 травня 2024 року до 30 вересня 2024 року становить 55 647,83 грн. Сума зарплати після оподаткування - 44 796, 50 грн. (а.с. 12).

Згідно довідки про доходи від 29 жовтня 2024 року за №61/24, виданої ФОП ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_1 працює за сумісництвом на посаді водія автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_7 . Розмір нарахованої заробітної плати відповідача за період від 01 травня 2024 року до 30 вересня 2024 року становить 18 640,57 грн. Сума зарплати після оподаткування - 15 005, 66 грн. (а.с. 13).

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області за №31/19-ч-170 а.з. від 28 жовтня 2024 року вбачається, що згідно даних ЄДР МВС транспортний засіб BMW 528XI, д.н.з. НОМЕР_4 , 2009 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с. 17).

Згідно висновку про вартість майна від 30 жовтня 2024 року, вартість транспортного засобу BMW 528XI, д.н.з. НОМЕР_4 становить 415 100 грн. (а.с. 18).

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд вважав, що відповідач є особою молодого, працездатного віку, офіційно працевлаштований, має постійне місце роботи, а також працює за сумісництвом, у власності має рухоме майно, стан здоров`я задовільний, інших утриманців, крім дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не має, а тому має змогу платити аліменти на дітей в більшому розмірі, ніж мінімально гарантований чи рекомендований.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За вимогами частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми, аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того із батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі і навпаки).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Що стосується тверджень відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не врахував наявність спору між сторонами про поділ майна подружжя, у якому позивачка просить суд стягнути з нього на її користь половину вартості частки автомобіля, що відповідно буде впливати на його спроможність сплачувати аліменти, то колегія суддів їх не приймає до уваги, оскільки в обов`язки батьків входить піклуватися про здоров`я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що випливає із змісту ст.ст. 150, 180 СК України. Наявність іншого спору між сторонами не може впливати на добробут та інтереси дітей.

Визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів, який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, роз`яснення Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає, що з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, а також віку, стану здоров`я, матеріального становища дітей і платника аліментів, того, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю, а відповідач є їхнім батьком і на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення спільних дітей, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх синів і вірно визначився з розміром аліментів, які підлягають до стягнення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вимогами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав вірну оцінку вищенаведеним обставинам та ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та норм процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.