Справа № 570/4886/22
Номер провадження 2/570/415/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

представника відповідача - адвоката Бевз Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син перебуває на утриманні матері. Відповідач не надає допомоги на його утримання та не цікавиться вихованням. Доходів позивачки не достатньо для належного утримання малолітнього сина. Через це позивачка звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Справа надійшла до суду 21.12.2023 р.

Провадження у справі було відкрито 17.01.2023 року, і перше судове засідання призначене на 13.02.2023 року.

10.03.2023 р. була постановлена ухвала про витребування доказів щодо перебування відповідача у складі ЗСУ.

02.05.2023 р. провадження у справі було зупинене, ухвала суду не була оскаржена сторонами.

За ініціативою суду 22.08.2023 р. провадження у справі було поновлене.

З того часу судом надсилалися численні запити з метою встановлення місця перебування відповідача щоб забезпечити йому вручення документів у справі.

Після отримання відповіді на адресу військової частини двічі надсилалися пакети документів (позовна заява з додатками, ухвала суду про відкриття провадження у справі, судова повістка).

Таким чином суд виконав обов`язок щодо належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи та забезпечив доступ учасників процесу до правосуддя, забезпечив право на справедливий суд.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29.02.2024 року (заочний розгляд) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового розміру для дитини відповідного віку, починаючи з 21.12.2022 року і до повноліття дитини; Рівненського районного суду Рівненської області судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 26.11.2024 року заява ОСОБА_2 , підписану представником заявника - адвокатом Бевз Тетяною Сергіївною про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29.02.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволити. Скасовано заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29.02.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Дати призначення судових засідань 09.12.2024 р., 30.01.2025 р., 25.02.2025 р.

Позивачка в жодне судове засідання не з`явилася.

Представник позивачки не з`явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі та без участі позивачки.

Відповідач в жодне судове засідання не з`явився. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи.

Представник відповідача позов визнала частково. Пояснила суду, що позивачка перебуває з дитиною в Чеській Республіці. Відповідач проходить військову службу в лавах ЗСУ. У позивачки є банківська картка відповідача, яку він надав позивачці, і якою вона вільно користувалася весь час. Тому доводи позивачки про те, що відповідач не надавав допомоги на утримання дитини, є голослівними. Після того, як відповідач дізнався про те, що з нього стягнуті аліменти за рішенням суду, то він обурився, заблокував картку, і з 08.09.2024 р. позивачка його карткою не може користуватися. Представник зазначила, що відповідач з вересня 2024 року надсилає грошові перекази позивачці на утримання дитини - від 5000 до 7000 грн. щомісячно, але доказів цього не надала. Позиція її довірителя наступна: він згідний сплачувати аліменти за рішенням суду, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів), починаючи з 08 вересня 2024 року.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Обставини справи.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з мамою в Чеській Республіці, перебуває на утриманні позивачки.

Позивачка звернулася з позовом про стягнення аліментів 21.12.2022 року.

В матеріалах справи наявні виписки з карткового рахунку відповідача, згідно яких вбачається, що позивачка користувалася банківською карткою позивача, починаючи з 21.12.2021 року, і до 07.09.2024 року (а.с. 81-97).

Позивачка знімала готівку, здійснювала покупки в мережевих магазинах, сплачувала за прийоми до лікаря, за покупки в аптеках, за відвідування кафе. Зокрема, були здійснені транзакції: Billa - австрійська компанія роздрібної торгівлі продуктами харчування; Kaufland німецька мережа гіпермаркетів; Їabka - мережа невеликих продуктових крамниць біля дому; Albert vam dekuje - мережа супермаркетів та гіпермаркетів; Rossmann одним з найбільших мережевих магазинів в Європі, спеціалізується на косметиці, товарах для догляду за собою, для мами і дитини; BENU мережа аптек; PEPCO польська мережа одягу та побутових товарів), в інших магазинах. Такі покупки здійснювалися досить часто. Як мама дитини, позивачка також зобов`язана була утримувати свою дитину. Природньо що, купуючи продукти харчування та одяг, купуючи ліки позивачка це здійснювала не виключно у власних інтересах, а й в інтересах дитини, щоб забезпечити її потреби.

Позивачка та її представник були ознайомлені з доводами відповідача, що були викладені у заяві про перегляд заочного рішення суду. Але ці доводи вони не спростували.

Тому заяви позивачки про те, що відповідач з 21.12.2021 року не надавав допомоги позивачці на утримання дитини, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Остання дія за банківською карткою відповідача це здійснення розрахунку в магазині Billa (це австрійська компанія роздрібної торгівлі продуктами харчування) 07.09.2024 року.

Відповідач перестав надавати допомогу позивачці з 08.09.2024 року.

Положення законодавства.

За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу), матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Батько дитини, відповідач у справі, не надає допомоги на утримання сина з 08.09.2024 року. Отже, відповідачем порушені приписи ст. 180 СК України. За таких умов у позивачки виникає право отримання від відповідача аліментів на утримання сина.

В силу вимог статті 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Висновки суду.

Суд вважає, що за недоведеністю належними, допустимим та достатніми доказами відповідного майнового становища відповідача, достатнього для визначення розміру стягуваних аліментів у запитуваному позивачкою розмірі (1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів), беручи до уваги норми Сімейного кодексу України, де визначено усереднений розмір аліментів на одну дитину, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

При зверненні до суду позивачка не повідомила тієї обставини, що вона перебуває в Чеській Республіці разом з дитиною. Позивачка виїхала за межі України з початком повномасштабного вторгнення росії в Україну.

Згідно відкритих джерел, розмір допомоги в Чеській Республіці складає: для дорослих 4860 крон на 150 днів, а для дітей 3490 крон.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням викладеного та вимог ст.180, 182 СК України, приймаючи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідно віку, виходячи з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, суд вважає, що визначений розмір аліментів забезпечить потреби та нормальні умови життя дитини.

Стягнення аліментів має бути проведене з 08.09.2024 року - саме з того часу, відколи відповідач перестав надавати допомогу позивачці на утримання дитини.

У суду немає підстав для стягнення аліментів з 21.12.2022 року, з часу звернення позивачки до суду, оскільки позивачка з 21.12.2021 року і до 07.09.2024 року систематично, без обмежень, отримувала допомогу від відповідача шляхом вільного користування банківською карткою відповідача.

Серед іншого, рішення суду має бути обґрунтованим, справедливим.

З огляду на вищезазначені обставини справи суд вважає за доцільне зазначити про принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities), що є одним з основних в розгляді судом питань приватно-правових відносин і цей стандарт притаманний саме цивільним справам, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини і основоположних свобод від 23.08.2016 року у справі «J.K. та інші проти Швеції», а також у рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України».

Верховний Суд також зазначає про необхідність у застосуванні такого принципу, зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 року по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 року по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Тобто, у зазначених судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при винесенні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Суд досить ретельно розглянув справу, уважно заслухав представника відповідача, дослідив подані позивачкою та її представником докази, прийняв до уваги їх аргументи та з урахуванням принципу «балансу ймовірностей» дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати.

За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат, то судові витрати у виді судового збору повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави.

Зважаючи, що позов був задоволений на 75%, то з відповідача на користь держави мають бути стягнуті судові витрати (сплата судового збору) у розмірі 908 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь:

? ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового розміру для дитини відповідного віку, починаючи з 08.09.2024 року, і до повноліття дитини;

? Рівненського районного суду Рівненської області за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДПРОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 220301016. Призначення платежу: *;101;______(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України) Судовий збір, за позовом _________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Рівненський районний суд Рівненської області, судовий збір у сумі 908 грн. 40 коп.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання не повідомила суду).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 5624, дата видачі 09.01.2020 р., останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 27 лютого 2025 року.