Номер провадження 2/754/1174/25
03 березня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретар судового засідання - Кочерга І.Ю.,
позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_3., ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту,-
Представником позивачів - адвокатом Мілетич О.О. через систему «Електронний суд» подано до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву про звільнення майна з-під арешту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на праві спільної часткової власності в рівних частках позивачам належить нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло. Однак, у липні 2024 позивачам з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про наявність обтяження на все майно, яке належить їм на праві власності, накладеного на підставі постанови серії АА №623403 від 24.11.2006. Вказана постанова постановлена державним виконавцем Коротяєвою С.М. з метою примусового виконання в/л № 2-2514, виданого 09.06.2006 Деснянським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 боргу у розмірі 5821, 35 грн. на користь ДП «Житлорембудсервіс». Позивачі звернулись до Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із відповідними заявами про зняття арешту. Відповідно до листа Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 08.08.2024, перевіркою даних, що містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено, що виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , станом на 08.08.2024 зареєстрованими у відділі не значаться, та на виконанні не перебувають. Також відсутня інформація про погашення заборгованості по виконавчому провадженню згідно якого було зареєстровано обтяження на підставі постанови серія АА № 623403 виданої 24.11.2006 Відділом державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва. Крім того, позивачам роз`яснено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна останні може звернутися до суду у відповідності до п.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також, позивачі вказують, що борг сплачено вчасно, станом на поточну дату у них відсутні будь-які невиконані зобов`язання. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивачі просять задовольнити їх вимоги.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.10.2024, позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.11.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Через систему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення на позовну заяву від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до яких, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору вважає, що підстави для задоволення позовної заяви про скасування арешту нерухомого майна відсутні. Боржником в позовній заяві про зняття арешту з майна не зазначено підстави в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та не надано докази на підтвердження інформації про погашення боргових зобов`язань по виконавчому провадженню згідно якого було зареєстровано обтяження ВДВС Деснянського pайону м. Києва. Отже, у відділі відсутня інформація про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження при виконанні постанови.
Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити та ухвалити відповідне рішення.
Представник відповідача не забезпечив явку свого представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що 17.04.2006 Деснянського районного суду міста Києва по справі №2-2514/06 ухвалено рішення, яким задоволено позовну заяву КП «Житлорембудсервіс» та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» суму боргу у розмірі 5821 грн. 35 коп.
24.11.2006 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського управління юстиції Коротяєвою С.М винесено постанову про арешт майна боржника та встановлено заборону на його відчуження.
Відповідно до вище вказаної постанови, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , було накладено арешт на підставі постанови АА №623403 від 24.11.2006 Відділу державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва, співвласниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
ОСОБА_5 , було змінено дошлюбне прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_4 , було змінено дошлюбне прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 .
Згідно листа Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) від 08.08.2024 заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від 22.07.2024 щодо надання інформації стосовно арешту майна розглянуто та повідомлено про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , станом на 08.08.2024 зареєстрованими у відділі не значиться, та на виконанні не перебувають. Також відсутня інформація про погашення заборгованості по виконавчому провадженню згідно якого було зареєстровано обтяження на підставі постанови серії АА № 623403 виданої 24.11.2006 Відділом Державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва.
Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на квартиру від 18.07.2000 №2234, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в рівних долях (а.с.24).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
24 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19 (ЄДРСРУ № 81691819) зазначила наступне:
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що всі суб`єкти права власності (український народ, фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права) є рівними перед законом.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Як встановлено при розгляді справи, відкритих виконавчих проваджень, за якими боржниками виступають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на виконанні у відділі не перебуває.
У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.
Разом із тим, накладений арешт на майно позивачів на даний час не знято, що обмежує їх право вільно розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивачів та необхідність захисту їх права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
На підставі викладеного та керуючись, cт. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Звільнити з під арешту нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження - 4197479, зареєстроване 11.12.2006 за № 4197479, реєстратор П`ятнадцята київська державна нотіральна контора, на підставі постанови ВДВС Деснянського району м. Києва№ аа 623403 від 24.11.2006.
Звільнити з під арешту нерухоме майно ОСОБА_3 реєстраційний номер обтяження - 4197506, зареєстроване 11.12.2006 за № 4197506, реєстратор П`ятнадцята київська державна нотіральна контора, на підставі постанови ВДВС Деснянського району м. Києва№ аа 623403 від 24.11.2006.
Звільнити з під арешту нерухоме майно ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження - 4197539, зареєстроване 11.12.2006 за № 4197539, реєстратор П`ятнадцята київська державна нотіральна контора, на підставі постанови ВДВС Деснянського району м. Києва№ аа 623403 від 24.11.2006.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2
Повний текст рішення суду складено - 03 березня 2025 року.
Суддя В.О.Сенюта