Справа № 308/1379/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Івановим А.П., у справі за первісною позовною заявою Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» про визнання договору кредиту-поруки недійсним

встановив:

У лютому 2019 року Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.06.2008 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та позичальником ОСОБА_1 укладено договір кредиту-поруки №224/1, згідно з якого останньою отримано кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн, зі сплатою 45 відсотків річних, терміном на 36 місяців, з 05.06.2008 по 04.06.2011. Зазначає, що згідно з даними карточки платежів по гривневому кредиту за договором кредиту-поруки № 224/1 від 05.06.2008 остання сплата кредитної заборгованості була здійснена 12.11.2008 в сумі 5 589,82 грн. Кредитна заборгованість станом на 22.01.2019 складає 280 342, 12 грн, з яких: по тілу кредиту 49 150, 68 грн, по відсотках за користування кредитом 231 191, 44 грн.

З врахуванням наведеного та уточнених позовних вимог Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» просила суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 337,84 грн з яких: по тілу кредиту 49 150, 68 грн, по відсотках за користування кредитом 62 187,169 грн.

05.10.2020 ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» про визнання договору кредиту поруки недійсним.

В обґрунтування позову зазначає, що нею не укладалося з Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» жодних кредитних договорів, вона не отримувала грошових коштів, не здійснювала погашення за вказаним кредитним договором. 08.05.2020 нею було подано до правоохоронних органів заяву про вчинення кримінального правопорушення і за даним фактом внесено відомості до ЄРДР та триває досудове розслідування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2023 року первісний позов Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за договором кредиту-поруки № 224/1 від 05.06.2008 залишено без задоволення.

Стягнуто з Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» (, місцезнаходження м. Ужгород, вул. Фединця, 62) на користь держави 1921 гривню судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» про визнання договору кредиту-поруки недійсним залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що при укладенні договору кредиту-поруки №224/1 від 05 червня 2008 року, боржник ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами цього договору, зокрема з сукупною вартістю кредиту, розміром процентної ставки, строком кредитування, умовами кредитування, не заперечувала проти них, тобто всі істотні умови, з якими мала ознайомитись, були викладені в тексті договору кредиту-поруки, з яким перед їх укладанням та підписанням знайомиться, а тільки потім підписує. Таким чином, підписавши договір кредиту-поруки №224/1 від 05 червня 2008 року, ОСОБА_1 погодилась з усіма його умовами, кошти не повернула.

Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував встановлені обставини в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2014 в якій чітко судом констатовано, що 05 червня 2008 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» в особі виконавчого директора, ОСОБА_3 і позичальником ОСОБА_1 був укладений договір кредиту-поруки №224/1, згідно якого отримано кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн.

Так, пунктом 1.2 договору кредиту-поруки встановлений строк дії цього договору, у зв`язку з чим право позивача нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом після закінчення спливу визначеного строку припинилося. За даним договором сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності.

Кредитна заборгованість на планову дату закриття 04.06.2011 згідно договору кредиту-поруки №2244 від 05 червня 2008 року становить 111 337,84 грн., з них : заборгованість по тілу - 49 150,68 грн, заборгованість по відсоткам 62 187,16 грн.

У дане судове засідання з`явився адвокат Мухомедьянов Є.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 . Позивач Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» в судове засідання не з`явилась, ніяких заяв або клопотань до суду не подавала.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлена належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на її адресу з відміткою про вручення.

Представник позивача Качко В.С. з`явилась в судове засідання 30.07.2024, та про засідання 20.02.2025 знала, про що свідчить її підпис у розписці, а тому на підставі ч. 6 ст. 128 позивач та його представник вважаються повідомленими(Т.2, а.с.81).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки рішення суду оскаржено в частині відмови в задоволенні первісного позову, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 05.06.2008 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту-поруки № 224/1, згідно з умовами якого спілка надала ОСОБА_1 кредит у сумі 50 000 грн. на умовах строковості, звітності, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (річний процент - 45%; зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 36 місяці, з 05.06.2008 по 04.06.2011.

Умовами договору кредиту-поруки №224/1 від 05.06.2008 передбачено наступне: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку (п. 2.3 договору) із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п. 1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2); поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно терміном на 10 років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним (п. 5.1); поручитель зобов`язується здійснювати постійний та систематичний контроль за виконанням позичальником зобов`язань за договором (п. 5.2) і має право самостійно виконати зобов`язання позичальника з отриманням у цьому разі права зворотної вимоги до позичальника та звільненням від сплати штрафних санкцій, додаткових відсотків, упущеної вигоди, викликаних невиконанням позичальником своїх зобов`язань, які за цих умов покладаються на позичальника (п. 5.3); позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1).

Додатком «А» до договору кредиту-поруки №224/1 від 05.06.2008 (таблиця розрахунку кредиту) передбачено графік щомісячних платежів, починаючи з 05.07.2008 по 05.06.2011.

Згідно з наданої позивачем карточкою платежів по договору кредиту-поруки №224/1 від 05.06.2008 останній платіж на погашення заборгованості по кредиту був здійснений 12.11.2008 в сумі 1500 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

У постанові Верховного суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21 судом касаційної інстанції зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

В своїх доводах апеляційної скарги Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» зазначає, що ОСОБА_1 підписуючи договір кредиту-поруки була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, отримала кредитні кошти, однак такі повернуто нею не було.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2014 чітко сформульовано факт укладення договору кредиту-поруки між Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» та ОСОБА_1 , а тому договір дійсно було укладено.

Апеляційний суд не погоджується з доводами кредитної спілки з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2008 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту-поруки № 224/1, згідно з умовами якого спілка надала ОСОБА_1 кредит у сумі 50 000 грн. на умовах строковості, звітності, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (річний процент - 45%; зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 36 місяці, з 05.06.2008 по 04.06.2011.

Сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема нарахування процентів, цільове використання кредитних коштів, термін, тощо. В додатках до укладеного договору передбачено графік погашення кредиту та карточку платежів в якій чітко видно, що останній платіж, який проводився датований 12.11.2008 у сумі 1 500 грн. У зв`язку з чим кредитною спілкою було ініційовано даний позов про стягнення кредитної заборгованості.

Заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду задоволено позовні вимоги кредитної спілки та стягнуто заборгованість в сумі 86 927 грн.

Не погоджуючись із таким відповідач ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2020 була прийнята до розгляду, а ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2020 заочне рішення скасовано.

ОСОБА_1 не погоджуючись із вказаним заочним рішенням та заявленими позовними вимогами подала зустрічний позов із вимогою про визнання від договору кредиту-поруки № 224/1 від 05.06.2008 недійсним. Вказувала, що такий договір не укладала, не отримувала кошти, не здійснювала погашення, поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не знає, жодного разу з ними не контактувала.

Вказувала, що у зв`язку з тим, що вона не укладала такий договір звернулася до правоохоронних органів з метою дослідження даного питання.

Під час розгляду судом першої інстанції даної справи, представником ОСОБА_1 , адвокатом Мухомедяновою Є.А. заявлялись клопотання про витребування оригіналу кредитного договору, меморіального ордеру з подальшим призначенням почеркознавчої експертизи. Такі оригінали витребовувались ухвалами суду від 25.11.2021 та 27.01.2022, однак такі виконані не були, оскільки знаходились в Ужгородському районному управлінні поліції ГУНП в Закарпатській області та потрібні були для розгляду кримінальної справи в рамках кримінального провадження №0001299 від 17.06.2014.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що договір слід вважати неукладеним, оскільки не встановлено подію підписання договору та отримання грошових коштів за таким.

Слід зазначити, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.10.2024 у справі №753/25081/21).

Посилання кредитної спілки на те, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області в ухвалі від 05.09.2014 визнано факт укладення між сторонами договору кредиту-поруки не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку це є підміною понять та викривленням дійсних обставин справи.

Апеляційним судом ухвалою від 21.03.2024 витребувано від Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальну справу щодо обвинувачення ОСОБА_4 , яку ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.09.2014 звільнено від кримінальної відповідальності за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1, ч.2, ч.3 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Після детального дослідження надісланих судом матеріалів, слід констатувати, що ОСОБА_4 , яка за договорами кредиту-поруки від 05.06.2008 року, які були укладені між кредитною спілкою та значною кількістю людей, в яких вона виступала поручителем, вчинила кримінальні правопорушення передбачені ч.2, ч.3, ст.358 КК України, а саме підробка документів.

Крім цього, до матеріалів справи долучено ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.09.2014, якою в рамках розгляду кримінальної справи №0001299 також встановлено, що ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення передбачені ч.2, ч.3. ст.358 КК України, а саме підробка документів (Т.1, а.с.136-143).

За цими кримінальними правопорушеннями ОСОБА_4 була звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, однак це не спростовує того факту, що в судовому засіданні ОСОБА_4 визнала свою вину та щиро розкаялася, що експертизою проведеною в рамках даного кримінального провадження чітко встановлено факт підробки документів, а тому посилання кредитної спілки на дану обставину слід вважати спростованою.

В своїй постанові Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №760/9533/22 виснував, що для практичної реалізації конституційної засади змагальності сторін законом гарантуються однакові можливості сторонам в усьому, що стосується їх прав, оскільки дійсна змагальність буде можлива лише за умови дотримання рівних можливостей у збиранні, наданні та дослідженні доказів.

ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (рішення у справі «Харченко проти України», заява № 37666/13, від 03 жовтня 2019 року).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

Судом першої інстанції в повній мірі надано сторонам спору можливість реалізувати своє конституційне право змагальності, сторони надали всі наявні в них докази, хоч і в копіях, які були досліджені судом, витребовувались оригінали таких докази, які отримано тільки в апеляційній інстанції та при цьому їх наявність не спростовує тієї обставини, що такі були підроблені ОСОБА_4 з метою отримання грошових коштів у КС Тур`я, що доведено у ході розгляду кримінальної справи 1-кп/308/561/14.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що докази наведені ОСОБА_1 є більш вірогідними, які дають підстави суду для ствердження тієї обставини, що відповідачка не укладала договору кредиту-поруки №224/1 від 05.06.2008 року, оскільки такий було укладено внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 .

Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо питання вирішення судових витрат, то такі у зв`язку із залишення апеляційної скарги без задоволення, слід стягнути із Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» на користь держави Україна в сумі 2 881,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я», залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2023 року, залишити без змін.

Стягнути з Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я», , адреса: 88000, м. Ужгород, вул. Фединця, 62, Закарпатська область на користь держави Україна судові витрати у розмірі суми 2 881,50 гривню, судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: