Справа № 504/1119/24
Номер провадження 2/504/902/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Вінської Н.В.,

секретаря Коцар А.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду селищі Доброслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 діюча в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суд з позовом до Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом .

Обґрунтовуючи позовні вимоги поси лається на наступне, так ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , рідна бабуся ОСОБА_2 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 , склала заповіт зареєстрований в реєстрі за №18 від 09.05.2023 року посвідченим секретарем Курісовської сільської ради Бугайчук Н.А., яким заповідала ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 6,28 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, нині Курісовська сільська рада Березівського району Одеської області.

В визначений законом строк позивач звернулась до приватного нотаріуса Мухаір В.Т. з заявою про прийняття спадщини, але в зв`язку з тим, що в заповіті допущена помилка, а саме вказано заповідаю « земельну ділянку» заміст «права на земельну частку (пай)», нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду, для вирішення цього питання.

Представник позивача адвокат Денісова Н.Д. в судове засідання не з`явилась надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити.

Представник Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області судове засідання не з`явився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 віл 20 червня 2023 року.

Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складалося з права на земельну частку (пай) розміром 6,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КПСП «Новомиколаївське», місцезнаходження якого: с. Нова Миколаївка Одеського (колишнього Комінтернівського) -району Одеської області, яке ОСОБА_3 отримала у спадок після смерті ОСОБА_4 та належало спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія ОД № 0254845, виданого Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області 30 серпня 1997 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 30 серпня 1997 року за № 5405, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину виданим державним нотаріусом Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області Савицької О.В. серія НХМ 483481.

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт яким заповідала ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 земельну ділянку загальною площею 6,28 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в селі Новомиколаївка Березівського району Одеської області, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НХМ 483481 від 13.02.2018 року.

З метою оформлення спадкових прав на земельну частку (пай) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Мухаір Валентини Тимофіївни із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

27 лютого 2024 року приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Мухаір В.Т. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що вищезазначеним заповітом ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : «земельну ділянку загальною площею 6,28 в умовних кадастрових гектарах..» та не подано заповіту яким би ОСОБА_3 заповідала право на земельну частку (пай) розміром 6,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї земельної ділянки в натурі.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У п.3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» надано роз`яснення, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 року №7.

Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У п.3.5 - вказано, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право.

Таким чином, до позивача, як спадкоємця за законом переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, в тому числі і на право на завершення приватизації спірної земельної ділянки та одержання правовстановлюючого документа на неї.

Виходячи зі змісту статей 13, 14, 41, 55 Конституції України, якими гарантовано державний захист майнових прав громадян і не обмежено можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства, сама по собі відсутність у особи документа, що посвідчує право на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови їй у судовому захисті таких прав.

Про такий підхід до вирішення зазначених питань йдеться й у Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 у справі №1-17/2005 щодо відповідності Конституції України положень ст.92, п.6 розділу X "Перехідні положення Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), в якому, зокрема, підкреслено, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищевикладене, суд поза розумним сумнівом доходить висновку про те, що ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2 14.04.2009 року саме право на земельну частку (пай) розміром 6,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КПСП «Новомиколаївське», місцезнаходження якого: с. Нова Миколаївка Одеського (колишнього Комінтернівського) -району Одеської області, яке спадкодавець отримала у спадок після смерті ОСОБА_4 , про що свідчить посилання на отримання такого права на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НХМ № 483481, при цьому помилка в заповіті не може слугувати підставою для позбавлення спадщини.

На підставі ст. ст. 182, 328, 392, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 264-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право на земельну ділянку частку (пай), загальною площею 6,28 в умовних кадастрових гектарах, місцезнаходження якого: с.Нова Миколаївка Лиманського (колишнього Комінтернівського) нині Березівського району Одеської області, у порядку спадкування за заповітом, після смерті - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Вінська Н. В.