Провадження № 22-ц/802/190/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою.

Покликався на те, що між ним та АТ «Альфа Банк» (АТ «Сенс Банк») 06 березня 2019 року було укладено кредитний договір № 631121058 на загальну суму 20000 грн строком на 12 місяців з отриманням кредитної картки.

Також вказував, що станом на 17 листопада 2023 року, згідно виписок із електронного застосунку, його кредиторська заборгованість перед банком становить 90393 грн 31 коп. і виникла внаслідок нарахувань останнім плати за розрахунково-касове обслуговування, яке перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом, що є прямим порушенням вимог чинного законодавства.

У зв`язку із чим він звертався в суд із позовом і просив визнати недійсним (неправомірним) та скасувати нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування картки в сумі 49994 грн 85 коп. відповідно до кредитного договору № 631121058 укладеного між ним та банком та відшкодувати йому понесені судові витрати на правничу допомогу.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2024 року позов було задоволено частково.

Скасовано нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки відповідно до кредитного договору №631121058, укладеного між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 , у розмірі 49994 грн 85 коп.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Крім того вказував, що на підставі вищезазначеного рішення суду, 25 червня 2024 року Луцьким міськрайонним судом йому було видано виконавчий лист № 1776, який у подальшому він пред`явив для виконання до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Однак, 31 липня 2024 року заступником начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Полінським В. А. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за №75644585/3, по тій причині, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів його примусового виконання.

Вважаючи посилання державного виконавця на п. 5, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу для повернення поданого ним виконавчого листа помилковим, скаржник ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії (бездіяльність) заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Полінського В. А., щодо повернення виконавчого документа (виконавчий лист №1776 від 25 червня 2024 року) без прийняття до виконання, скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 31 липня 2024 року №75644585/3 та зобов`язати суб`єкт оскарження прийняти виконавчий лист № 1776 від 25 червня 2024 року, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області, до виконання.

Після відкриття місцевим судом провадження у справі 13 вересня 2024 року скаржник ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просив зобов`язати Голосіївський відділ ДВС у місті Києві прийняти виконавчий лист № 1776 від 25 червня 2024 року до виконання з метою забезпечення виконання АТ «СЕНС - БАНК» заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 12 березня 2024 року у справі №161/20471/23 та зобов`язати останнього вжити передбачених законодавством заходів, зокрема: скасувати нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки відповідно до кредитного договору №631121058 укладеного між АТ «Сенс Банк» та ним у розмірі 49994 грн 85 коп. та повернути йому сплачену плату за розрахунково-касове обслуговування основної картки у розмірі 49994 грн 85 коп.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2024 року в задоволені скарги відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, скаржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та постановити нове судове рішення, яким його скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ним ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам норм матеріального права, порушує його право на доступ до правосуддя та остаточне виконання рішення, що набрало законної сили.

Відзив на апеляційну скаргу суб`єкт оскарження не подавав.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Скаржник подав заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутності.

Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2024 року, на підставі якого було видано виконавчий лист, не передбачає застосування заходів його примусового виконання, а тому дії суб`єкта оскарження - повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання є законними і обґрунтованими.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про визнання недійсним окремого пункту кредитного договору було скасовано нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки відповідно до кредитного договору № 631121058, укладеного між кредитодавцем АТ «Сенс Банк» та позичальником ОСОБА_1 , у розмірі 49994 грн 85 коп. На підставі цього заочного рішення 25 червня 2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області позивачу було видано виконавчий лист № 1776 (а. с. 7).

У подальшому вказаний виконавчий лист стягувач ОСОБА_1 пред`явив на примусове виконання до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Крім того встановлено, що повідомленням заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Полінським В. А. від 31 липня 2024 року №75644585/3 вказаний вище виконавчий документ було повернуто стягувачу ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що резолютивною частиною заочного рішення місцевого суду, на виконання якого видано виконавчий лист, не передбачено застосування заходів його примусового виконання (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Зі змісту виконавчого листа наявного в матеріалах справи слідує, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2024 року на підставі якого видався цей виконавчий лист, було скасовано нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки відповідно до кредитного договору № 631121058, укладеного між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 , у розмірі 49994 грн 85 коп., без застосування будь-яких заходів примусового його виконання, як то: звернення стягнення на кошти, майно, тощо; звернення стягнення на дохід боржника; вилучення і передача предметів; заборона боржнику розпоряджатися та користуватися майном, коштами; зобов`язання вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, як це передбачено ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про законність дій державного виконавця, який відповідно до вимог п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий документ стягувачу ОСОБА_1 без прийняття його до виконання та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні скарги останнього.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена ним з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і на її законність не впливають, то колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді