Справа № 199/9004/24
(2/199/770/25)
РІШЕННЯ

іменем України

18.02.2025

м. Дніпро

справа №199/9004/24

провадження № 2/199/770/25

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Костючик В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Дніпровська міська рада

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування,

за участю учасників справи:

представника позивача адвоката Сороки Т.В.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що позивачка ОСОБА_1 , знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з січня 2009 року, хоча вони були знайомі довгі роки, бо познайомилися в Криму, де вона мешкала з народження, а ОСОБА_2 кожного літа приїздив на відпочинок. У 2008 році, коли ОСОБА_2 у черговий раз приїхав до Криму, то запропонував позивачці проживати разом у м. Дніпропетровську. На Новий 2009 рік позивачка приїхала до ОСОБА_2 на свята і залишилася проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, що належала ОСОБА_2 на підставі договору міни від 17.06.1996, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-5592, зареєстрованого в КП ДМБТІ 21.08.1996, в реєстрову книгу №278п за реєстровим № 20 - на частку, та на підставі свідоцтва про право власності на спільне майно подружжя від 17.06.1996, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-5590, зареєстрованого в КП ДМБТІ 21.08.1996, в реєстрову книгу №278п за реєстровим № 20 - частка. Квартира складалася з однієї кімнати, житловою площею 19,2кв.м., загальною площею 38, 4кв.м. (з урахуванням балкону, площею 1,0 кв.м.). Вона з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, спілкувалися з дітьми позивача та ріднею чоловіка. Також у цей період вони неодноразово разом з ОСОБА_2 їздили на відпочинок до Криму, де затримувалися на 2-3 місяці. У цей час вони придбавали разом за спільні кошти товари широкого вжитку, необхідні у повсякденному житті, проводили поточні ремонти у квартирі ОСОБА_2 , підтримували один одного, доглядали у час хвороб, які все частіше траплялися у їхньому житті по причині поважного віку, здебільше ОСОБА_2 , який не дуже довіряв лікарям, тому позивачці доводилося доглядати його самотужки. На період спільного проживання, ні позивачка, ні ОСОБА_2 не знаходилися у іншому шлюбі. У період фактичних шлюбних стосунків ОСОБА_2 надавав на ім`я позивача довіреність на продаж належного йому гаражу. Також 24.07.2020 ОСОБА_2 склав на ім`я позивачки заповіт, згідно якому все своє майно заповів їй.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивачка самотужки поховала ОСОБА_2 та продовжувала проживати у зазначеному вище житловому приміщенні, яке за ці майже п`ятнадцять років стало її домівкою.

24.10.2023 позивачка звернулась до нотаріуса Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, де була заведена спадкова справа № 654/2023. Проте нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори 19 квітня 2024 року їй була надана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки крім заповіту на ім`я позивачки, який було складено 24.07.2020, мався заповіт від імені ОСОБА_2 , датований 15.07.2021 і посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіною Т.В. за реєстром № 535 на іншу особу, а саме на ОСОБА_3 , яка у встановлений законом строк не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. До того ж нотаріус повідомив про те, що вказана особа померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийнявши спадщину після ОСОБА_2 , тому позивачці було рекомендовано звернутися до суду.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд - встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з січня 2009 року по день смерті ОСОБА_2 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з однієї житлової кімнати житловою площею 19,2 кв.м., загальною площею 38, 4 кв.м.

Представник позивача адвокат Сорока Т.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач Дніпровська міська рада до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, до суду надано відзив на позов, в якому представник відповідача просила відмовити у позові у повному обсязі, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Третя особа Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора надала до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з січня 2009 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 на підставі договору міни від 17.06.1996, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-5592, зареєстрованого в КП ДМБТІ 21.08.1996 в реєстрову книгу №278п за реєстровим № 20 - на частку, та на підставі свідоцтва про право власності на спільне майно подружжя від 17.06.1996, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-5590, зареєстрованого в КП ДМБТІ 21.08.1996, в реєстрову книгу №278п за реєстровим №20 - частка. Квартира складалася з однієї кімнати, житловою площею 19,2кв.м., загальною площею 38,4кв.м. (з урахуванням балкону, площею 1,0 кв.м.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області згідно до актового запису № 277 від 13.10.2023.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яку позивачка прийняла, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа № 654/2023.

Судом також встановлено, що з січня 2009 року позивач проживала в спірній квартирі з ОСОБА_2 однією сім`єю, як дружина та чоловік, доглядала його, мала з ним спільний бюджет, здійснювала поточний ремонт та догляд квартири, сплачувала та сплачує за всі комунальні послуги, що підтверджується актом від 16.10.2024.

З оглянутих у судовому засіданні численних світлин ОСОБА_7 вбачається, що вони мали спільний побут, спільні інтереси та обов`язки, притаманні подружжю, разом проживали, відпочивали та лагодили своє сумісне житло.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який є похресником ОСОБА_2 пояснив суду, що його хрещений батько та ОСОБА_1 разом проживали як одна сім`я з 2009 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, мали спільні інтереси, притаманні подружній парі. Свідок часто навідував свого хрещеного, зауважував, що його фактична дружина смачно готувала, тому приходити в гості намагався частіше. Саме ОСОБА_1 поховала ОСОБА_2 і продовжує проживати у спадковій квартирі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є сусідкою, пояснила, що навіть не знала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не одружені, бо завжди вважала їх сім`єю, яку знає більш ніж десять років. Пояснила, що між ними завжди були теплі і щирі стосунки. ОСОБА_1 намагалася бути гарною дружиною та порадницею ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що є сусідом і неодноразово приходив у помешкання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та допомагав їм полагодити сантехнічне обладнання. Йому не було відомо про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не одружені, бо він вважав їх сімейною парою.

З оглянутої у судовому засіданні спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 . Інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Згідно зі статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Стаття 1264 ЦК України визначає право особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування в порядку четвертої черги спадкоємців за законом.

У Постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 712/7830/16-ц, провадження №61-28377св18 зазначається, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

У пункті 21 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України. Разом з тим, ст.1264 ЦК України визначає право особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування в порядку четвертої черги спадкоємців за законом.

У відповідності до роз`яснень у п. 21 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18).

Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що кореспондується з відповідним роз`ясненням Верховного Суду України, викладеним у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 3 ст.1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Відповідно до роз`яснень наданих у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення іншого факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.

За вимогами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Доказів того, що дане спадкове майно визнано відумерлим, суду не надано.

Підсумовуючи наведене, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2009 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_2 , що складається з однієї житлової кімнати житловою площею 19,2 кв.м., загальною площею 38,4 кв.м.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2025 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .

відповідач Дніпровська міська рада, , місце знаходження пр. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000.

третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, , місце знаходження пр. Слобожанський, буд.15, м. Дніпро, 49081.

Суддя О.Б.Подорець