Справа № 158/666/24 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/258/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Осіпука В. В., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у місті Луцьку в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, покликаючись на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг в AT КБ «ПриватБанк» підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 05.03.2018 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.

На підставі цієї анкети-заяви відповідачу банком було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - до листопада 2020 року, тип - MasterCard Platinum, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 25000,00 грн. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору вчинив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення та існування між сторонами кредитного договору.

Згодом для можливості користування рахунком відповідач додатково отримав кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії - 02/22, тип - MasterCard World Black Edition. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 36% річних.

У процесі користування кредитним рахунком клієнту були доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення кожного наступного разу, коли відбуваються зміни. У зв`язку зі змінами у законодавстві - Законі України "Про споживче кредитування" клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 25.02.2019, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування.

Банк указує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, що передбачені договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач порушив умови зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 25.02.2024 має заборгованість у розмірі 32964,39 грн, з яких: 26575,55 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6388,84 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Враховуючи наведене, банк просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.03.2018 в сумі 32964,39 грн та судові витрати по справі за сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, відповідачем ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та внаслідок чого суд дійшов помилкових висновків про задоволення позову. Просив рішення суду скасувати та залишити позов без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України, а в разі відсутності підстав для залишення позову без розгляду, частково задовольнити позов, стягнувши на користь позивача борг у сумі 2041,27 грн. В апеляційній скарзі покликається на те, що вимоги банку щодо тіла кредиту слід зменшити на суму нарахованих процентів, які є необґрунтованими, а тому не підлягають до стягнення, вказує на недоведеність банком позовних вимог у цій частині, зазначаючи, що не підписував Умови та правила надання банківських послуг, не узгоджував належним чином договір в частині відсотків.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що розмір процентної ставки сторонами було узгоджено, оскільки підписом анкети-заяви відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. Заперечення відповідача щодо підписання вказаної заяви не відповідають дійсності, оскільки своїм підписом за допомогою стілусу на планшеті відповідач ОСОБА_1 підтвердив погодження умов кредитування. Відповідач активно користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором. Вважає, що твердження відповідача про відсутність погодження умов кредитування не відповідає наданим у справі доказам та є безпідставними і необґрунтованими. Банк надав кошти відповідачу шляхом встановленого кредитного ліміту, отже між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості із відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не у повній мірі відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 05.03.2018 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що він разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення, та погодився з ними. В матеріалах справи також є додана до цієї анкети-заяви копія персонального документа клієнта - його паспорта, завірена 05.03.2018 року його підписом та підписом працівника банку.

Разом з тим, 25.02.2019 року ОСОБА_1 подано заявку на актуалізацію своїх даних у зв`язку із змінами інформації, вказаної ним раніше в анкеті-заяві клієнта, де зазначено суму кредитного ліміту в розмірі 25000 грн, а також паспорт споживчого кредиту, які також підписані відповідачем та працівником банку (а.с.30,109-110 т.1).

Крім того, позивачем надано фото відповідача у приміщені банку від 05.03.2018, що підтверджує факт присутності у відділені банку Остаповича С. О. в день підписання договору (а.с.64 т.2).

Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому змінювався.

Згідно з довідкою банку відповідачу ОСОБА_1 після підписання кредитного договору були видані декілька кредитних карток номером 5218…4863 (строк дії - 11/20) та 5221…9188 (строк дії - 02/22).

Суду позивачем також надано виписку з рахунку відповідача, з якого вбачається, що даними картками ОСОБА_1 активно користувався у вказаному періоді, відповідач до певного часу частково виконував свої зобов`язання за кредитним договором.

Банк у позові вказує, що згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором становить станом на 25.02.2024 має заборгованість у розмірі 32964,39 грн, з яких: 26575,55 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6388,84 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки позичальник не виконував належним чином зобов`язання за укладеним з банком договором і має непогашену заборгованість за кредитом, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за тілом кредиту.

В цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду.

Проте, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.03.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.03.2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 , не вказано розміру процентної ставки за користування кредитом та не зазначено інших умов договору щодо нарахування неустойки.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а тому помилково стягнув нараховані банком проценти.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині недоведення позивачем факту узгодження в письмовому вигляді обома сторонами умов щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ознайомлення боржника з розміром визначених договором процентів.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки не підтверджені належними доказами.

Таким чином, з огляду на викладене, суд доходить висновку про задоволення позову частково та стягнення з заборгованості лише за тілом кредиту у сумі 26575,55 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10 ст.141 ЦПК України)..

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, позов задоволено частково - на 80,6%, тому судовий збір, який слід стягнути з ОСОБА_1 в користь банку становить 1952,45 грн (сплачено банком при подачі позову -2422,40 грн). За розгляд справи в суді апеляційної інстанції відповідачем сплачено 2906,88 грн, а тому йому з банку належить стягнути 563,93 грн пропорційно до розміру задоволених вимог апеляції, отже, враховуючи наведені норми ч.10 ст.141 ЦПК, з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути різницю сум понесених витрат за сплату судового збору в розмірі 1388,52 грн (1952,45-563,93).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом і в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки суд зменшує розмір заборгованості на суму безпідставно нарахованих відсотків.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 грудня 2024 року в даній справі в частині розміру кредитної заборгованості та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 26575 (двадцять шість тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) 55 копійок заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 05.03.2018 року та 1388 (одна тисяча триста вісімдесят вісім) гривень 52 копійки понесених витрат за сплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді