ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3451/25 Справа № 212/4515/24 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/4515/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - Керівник Криворізької північної окружної прокуратури, в інтересах Держави, в особі Криворізької міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Заступника Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року, яке ухвалене суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Керівник Криворізької північної окружної прокуратури, в інтересах Держави, в особі Криворізької міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, припинення володіння нерухомим майном та скасування державної реєстрації права власності.

Позовна заява, з урахуванням уточнень до неї, мотивована тим, що позивачем встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, вказана земельна ділянка у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам не передавалась, розпорядчі документи, на підставі яких об?єкту нерухомості, розташованому на земельній ділянці присвоєно відповідну адресу, не видавались, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу, в особі Криворізької міської ради. За відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, за вказаною адресою збудовано нерухоме майно, а саме нежитлова будівля з літнім майданчиком, є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України.

В ході перевірки було з?ясовано, що 24 вересня 2021 року державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Рижковою В.В. зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_2 на нежитлову будівлю з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права приватної власності проведено на підставі технічного паспорту від 25 березня 2021 року № б/н та рішення органу місцевого самоврядування Про присвоєння поштової адреси № 531 від 20 грудня 2017 року.

Відповідно до інформації Криворізької міської ради рішення про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_2 за вказаною адресою та дозволу на розміщення на вказаній адресі нежитлової будівлі з літнім майданчиком не приймались.

Відповідно до відомостей КП Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації ДОР державна реєстрації права власності на об?єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підприємством не проводилась.

Згідно відповіді архівного відділу виконкому Криворізької міської ради, рішення від 20 грудня 2017 року № 531 Про присвоєння поштової адреси відсутнє. У подальшому, 04 жовтня 2023 року, приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Русавською Т.В. нежитлову будівлю з літнім майданчиком, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу нежитлової будівлі зареєстровано право власності за ОСОБА_1

ОСОБА_2 , усвідомлюючи самочинний характер будівництва вищевказаного спірного нерухомого майна, розуміючи те, що вона набула право власності на останнє без належних на те правових підстав, з метою ускладнення скасування права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю з літнім майданчиком на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04 жовтня 2023 року за № 3287, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Русавською Т.В., продала ОСОБА_1 вищевказану нежитлову будівлю, загальною площею 36,5 кв. м.

На теперішній час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про реєстрацію права власності на торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Внаслідок безпідставної державної реєстрації на нежитлову будівлю, що розміщена на земельній ділянці комунальної форми власності, яка самочинно побудована без погодження із власником земельної ділянки та без відповідних погоджувальних та дозвільних документів, порушені права власника земельної ділянки - територіальної громади щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під спірним нерухомим майном.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: зобов`язати відповідача усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, загальною площею 145,4 кв.м, яка розташована на території Криворізької міської ради, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі (загальною площею 36,5 кв.м), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити володіння відповідачем вказаним нерухомим майном шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060; скасувати державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, проведену приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. від 04 жовтня 2023 року щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_1 , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060; стягнути з відповідача у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, загальною площею 145,4 кв.м, яка розташована на території Криворізької міської ради, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі, загальною площею 36,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у загальному розмірі 3633 гривні 60 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Заступник Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про припинення володіння ОСОБА_1 нерухомим майном: нежитловою будівлею (загальна площа 36,5 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060, та про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно нежитлову будівлю (загальна площа 36,5 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у частині припинення володіння та скасування державної реєстрації на спірне нерухоме майно є неправомірним, оскільки спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом без введення об`єкта в експлуатацію, побудованим на земельній ділянці комунальної власності за відсутності права користування нею. Обраний прокурором спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав законного власника земельної ділянки Криворізької міської ради.

Зазначає, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 316/2082/19, стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є процедурною нормою і не містить та й не може містити приватноправових способів захисту. Тому посилання у цій статті на скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав не є встановленням приватноправових способів захисту прав. При цьому, законами України не встановлено способу захисту для випадків, коли за особою зареєстровано право власності чи інше речове право, яке не може бути зареєстроване за жодною особою. Тобто, у законах наявна прогалина, яка має бути заповнена за аналогією закону чи права (стаття 8 ЦК України). Так, функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Подібні висновки неодноразово формулювалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16. Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння. Таким чином, виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Зміст цієї правової норми свідчить про те, що допускаються такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), у вищевказаному випадку, належному способу захисту відповідають вимоги про припинення володіння відповідача відповідним нерухомим майном та скасування державної реєстрації права приватної власності. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об' єкт.

Зазначає, що у справі №212/4515/24 керівником Криворізької північної окружної прокуратури заявлено позовні вимоги про знесення самочинного будівництва, припинення права володіння та скасування державної реєстрації на даний об`єкт, водночас, в оскаржуваному судовому рішенні не наведено жодних аргументів щодо відмови в задоволенні позовної вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на спірний об`єкт самочинного будівництва

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, загальною площею 145,4 кв.м, яка розташована на території Криворізької міської ради, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі, загальною площею 36,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог щодо припинення володіння ОСОБА_1 нерухомим майном: нежитловою будівлею (загальна площа 36,5 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060, та про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно нежитлову будівлю (загальна площа 36,5 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Криворізької північної окружної прокуратури Бендас І.І., яка підтримала підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 березня 2024 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), нежитлова будівля з літнім майданчиком, загальною площею 36,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 м на підставі договору купівлі-продажу № 3287, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. 04 жовтня 2023 року належить ОСОБА_3 (т. 1 а.с.43-44).

Згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 04 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. за № 3287, ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність, сплативши за неї гроші, нежитлову будівлю з літнім майданчиком, загальною площею 36,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.47-48).

Відповідно до п.2 Договору купівлі-продажу, право власності на нежитлову будівлю зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Рижковою В.В. на підставі рішення Покровської районної в місті ради міста Кривого Рогу Про присвоєння об`єкту поштової адреси від 20 грудня 2017 року № 531, технічного паспорту від 25 березня 2021 року ТОВ Макспроект, відомості про технічний стан № 0180/03-2021 від 25 березня 2021 року ТОВ Макспроект. Реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 060, номер запису про право власності 44202347.

У п.5 Договору купівлі-продажу сторони підтвердили свою обізнаність про те, що згідно довідки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.10.2023 року, земельна ділянка під нежитловим приміщенням не сформована, зареєстровані права власності/користування відсутні, кадастровий номер не присвоювався.

Для проведення первинної державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 держреєстратору до заяви від 24.09.2021 року (а.с.53) було надано: відомості про технічний стан Вих. № 0180/03-2021 від 25 березня 2021 року ТОВ Макспроект, згідно яких при проведенні поточної технічної інвентаризції нежитлової будівлі А з літнім майданчиком а на мкрн АДРЕСА_1 виявлено: загальна площа будівлі 36,5 м2, площа забудови 145,4 м2, рік забудови 1990. У відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 року за № 127 (зі змінами та доповненнями) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 та листа № 40-12-2409 від 01.09.2011 року Відносно прийняття в експлуатацію об`єктів, завершених будівництвом до 05 серпня 1992 року, виданого ДАБК, вищенаведені об`єкти не вважаються такими, що самочинно збудовані (т. 1 а.с.46); рішення Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Про присвоєння об`єкту поштової адреси № 531 від 20 грудня 2017 року разом із Додатком, присвоєно об`єкту нежитловій будівлі з літнім майданчиком, загальною площею 36,5 м2 поштову адресу мкрн 5-й Зарічний, 60м (т. 1 а.с.54-55); технічний паспорт, виготовлений ТОВ Макспроект на замовлення ОСОБА_2 на громадський будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 м від 25 березня 2021 року (т. 1 а.с.56-59).

28 вересня 2021 року державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Рижковою В.В. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на приватну будівлю за адресою: АДРЕСА_1 (без визначення кадастрового номеру земельної ділянки) за ОСОБА_2 та відкрито відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с.52).

Згідно відповіді Комунального підприємства Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради № 865 від 28 листопада 2022 року, відповідно до архівних даних підприємством не формувалися (не заводилися) реєстраційна та інвентаризаційна справи за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.62).

Згідно відповіді Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Вих. № 7/01-32/4108 від 29 грудня 2022 року, виконкомом Покровської районної в місті ради рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось (т. 1 а.с.65).

Згідно відповіді архівного відділу Виконавчого комітету Криворізької міської ради Вих. № 1674-24 від 05 лютого 2024 року, в документах архівного фонду Виконком Жовтневої районної Ради народних депутатів рішення від 20 грудня 2017 року № 531 Про присвоєння поштової адреси (яке було надано держреєстратору для реєстрації права власності за ОСОБА_2 ) відсутнє (т. 1 а.с.77).

Згідно листа Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) Вих. № 2632/05/13-23 від 04 квітня 2023 року, в реєстрі будівельної діяльності за параметрами пошуку об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , відомостей щодо документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом не виявлено (т. 1 а.с.67-68).

Згідно відповіді Криворізької міської ради Вих. № 12/18/1359 від 20 лютого 2024 року, рішення про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та дозволу на розміщення на вказаній адресі нежитлової будівлі з літнім майданчиком загальною площею 36,5 кв.м. Криворізькою міською радою не приймалось (т. 1 а.с.74).

Згідно відповіді Головного управління ДПС Дніпропетровській області Державної податкової служби України Вих. № 12706/5/04-36-24-17-13 від 18 березня 2024 року, відповідно до інформації наданої Криворіькою міською радою щодо укладених/діючих договорів оренди ОСОБА_2 у переліку орендарів у період з 24 вересня 2021 року по 04 жовтня 2023 року відсутня, ФОП ОСОБА_1 у переліку орендарів у період з 04 жовтня 2023 року по теперішній час відсутній. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, даних Державного земельного кадастру, право власності (користування) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не зареєстровано. Згідно даних інформаційної системи органів ДПС Україні по ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 по коду класифікації доходів бюджету 18010900 орендна плата з фізичних осіб відсутня. Також, за даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС ФОП ОСОБА_1 заява за формою 20-ОПП щодо реєстрації об`єкта оподаткування за вищевказаною адресою до ГУ ДПС не подавалась (т. 1 а.с.80-81).

Згідно відповіді Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Вих.№ 1543/299-24 від 22 квітня 2024 року, станом на поточну дату згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не сформована, кадастровий номер не присвоювався (т. 1 а.с.96).

Частково задовольняючи позовні вимоги, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, загальною площею 145,4 кв.м, яка розташована на території Криворізької міської ради, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі, загальною площею 36,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що належна ОСОБА_1 нежитлова будівля, загальною площею 36,5 кв.м. з літнім майданчиком, загальною площею 145,4 кв.м. (згідно технічних характеристик), розміщена на спірній земельній ділянці, та на яку зареєстровано право власності, створює перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою комунальної власності, а відтак, вимога про зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, є законною.

Суд вказав, що позовні вимоги прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Криворізької міської ради про припинення володіння ОСОБА_1 нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 м шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу, а також про скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 36,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , проведену приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. 04 жовтня 2023 року щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_1 , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060 задоволенню не підлягають, у зв`язку з обранням позивачем неправильного способу захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За загальним правилом, передбаченим статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування, землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У частинах першій, другій статті 373 ЦК України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

У частині другій статті 212 ЗК України зазначено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України

Частиною другою статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22).

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 зазначено, що належним способом захисту прав власності міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови.

Знесення незаконно побудованого житлового будинку за рахунок особи, яка здійснила будівництво, є належним і ефективним способом захисту прав власника (користувача) земельної ділянки. Застосування цієї вимоги виключає інші способи захисту, зокрема визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості, що не усуває порушень, спричинених незаконним будівництвом. Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 202/7377/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 442/302/17 зазначено, що задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Отже, у категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною й неефективною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23).

Таким чином, права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно, тому вірними є висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог прокурора про скасування державної реєстрації з одночасним припиненням права володіння ОСОБА_1 вищеневеденим нерухомим майном, у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту порушених прав.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у пунктах 137, 138 постанови від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23) виснувала: «Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації», й такі вимоги судом першої інстанції дотримані.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: