Справа № 459/760/24 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/2715/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
Провадження № 22-ц/811/2828/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2024 року та на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я фізичної особи, -

в с т а н о в и в:

18.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила стягнути з останнього в її користь 7 612, 27 грн витрат, понесених на лікування, 10000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 4913,33 грн втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності, а також 6000,00 грн витрат, понесених на оплату правової допомоги.

В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що 02.11.2023 року о 20:36 год. по вул.Ст.Бандери, 21, у м.Червонограді Львівської області ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Honda Prelude», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, наближаючись до пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, не надав дорогу пішоходам, внаслідок чого здійснив наїзд на неї. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 28.11.2023 року у справі №459/3700/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 850 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження та в період з 02.11.2023 року по 07.11.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Червоноградської ЦМЛ з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки, забій м`яких тканин шийного відділу хребта, забій правого колінного суглоба, а з 09.11.2023 року по 24.11.2023 року - на амбулаторному лікуванні через постійні головні болі, головокружіння. За вказані періоди лікування нею понесено витрати на придбання ліків на суму 7612, 27 грн. Крім того, у зазначені періоди вона у зв`язку з втратою працездатності не могла працювати. Тому вважала, що їй повинен бути відшкодований втрачений заробіток, виходячи з розрахунку 6700 грн (мінімальна заробітна плата) : 30 (днів) х 22 (дні - період лікування) = 4913,33 грн. Протиправними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона зазнала фізичнихі страждань (боілі), тривалий час відчувала гнітючі переживання, у неї значно погіршилось самопочуття, довгий час вона перебувала у депресивному стані, більше двох місяців не могла повернутися до звичного способу життя, оскільки відчувала головні болі та недосипання, яких до ДТП не було. Внаслідок перенесених негативних змін у своєму житті, тимчасової відірваності від активного соціального життя, змін настрою, порушення сну та неприємних сновидінь, постійної емоційної напруги, нервозності, дратівливості, вона і по даний час зазнає душевних страждань та вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Звертає також увагу і на поведінку відповідача, який навіть не вибачився за свої дії та не бажає відшкодувати шкоду, що ще більше посилює її моральні страждання та переживання. Враховуючи характер та тривалість завданих моральних страждань, виходячи з вимог розумності та справедливості, відшкодування заподіяної моральної шкоди оцінює в розмірі 10000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 612 (сім тисяч шістсот дванадцять) гривень 27 копійок витрат, понесених на лікування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок витрат, понесених на оплату на правової допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок судового збору.

Оскаржуваним додатковим рішенням заяву відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат, понесених на оплату на правової допомоги.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01.07.2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16.07.2024 року незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження та в період з 02.11.2023 року по 07.11.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Червоноградської ЦМЛ з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки, забій м`яких тканин шийного відділу хребта, забій правого колінного суглоба, а з 09.11.2023 року по 24.11.2023 року - на амбулаторному лікуванні через постійні головні болі, головокружіння. Крім того, у зазначений час вона у зв`язку з втратою працездатності не могла працювати, тому їй повинен бути відшкодований втрачений заробіток, виходячи із розрахунку 6700 грн (мінімальна заробітна плата) : 30 (днів) х 22 дні - (період лікування) = 4913,33 грн.Також судом не в повній мірі враховано, що внаслідок перенесених негативних змін у її житті, тимчасової відірваності від активного соціального життя, змін настрою, порушення сну та неприємних сновидінь, постійної емоційної напруги, нервозності, дратівливості, вона щоденно зазнає душевних страждань, та вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд не врахував поведінку відповідача після ДТП, який не вибачився за свої дії та не бажає відшкодувати шкоду, що ще більше посилює її моральні страждання та переживання.

При поданні відзиву на позов, відповідачем не було зазначено попереднього розрахунку понесених судових витрат у справі. А договір, який ним укладено з юридичною особою ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників», в силу вимог Закону Украни «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не є доказом понесених витрат на надання правничої допомоги.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скасувати додаткове рішення та відмовити відповідачу в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до частини першої 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Встановлено, що 02.11.2023 року о 20:36 год. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Honda Prelude», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Ст.Бандери, 21, у м.Червонограді Львівської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, та була госпіталізована у Центральну міську лікарню Червоноградської міської ради.

Згідно постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 28.11.2023 року у справі №459/3700/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Зазначеною постановою встановлено, що він 02.11.2023 року о 20:36 год. по вул.Ст.Бандери, 21 у м.Червонограді Львівської області, керуючи транспортним засобом «Honda Prelude», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, наближаючись до пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, не надав дорогу пішоходам, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п.12.1, 18.1 ПДР України. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Згідно витягу з історії хвороби №13799, ОСОБА_1 , 1993 року народження, перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Червоноградської центральної лікарні з 02.11.2023 по 07.11.2023 року з діагнозом: ЗЧМТ; струс головного мозку; забійна рана лобної ділянки; забій м`яких тканин шийного відділу хребта; забій правого колінного суглоба. 03.11.2023 року ОСОБА_1 оглянута отоларингологом, яким їй діагностовано забій м/т спинки носа. 03.11.2023 року хворій проведено обстеження, зокрема КТ голови, рентгенограми окремих ділянок тіла. ОСОБА_1 призначено відповідне лікування з зазначенням переліку медичних препаратів, а саме: ксефокам, магнезія, дексаметазон, емсеф, омез, лакто, амбрія, біфрен, фуросемід, декспро, серрата, фастум гель, бандаж на коліно. Після стаціонарного лікування хвора виписана під спостереження невропатолога та сімейного лікаря із рекомендацією приймати наступні медичні препарати: Аертал, СерфатаЮ, Абіфлокс, Біфрен (а.с.9,10).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди не застрахована (а.с.25).

Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) (а.с.6) ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП та отримує доходи від підприємницької діяльності.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено належними доказами понесені нею на лікування вирати на суму 7 612, 27 грн. Що стосується вимоги про стягнення втраченого заробітку, то суд виходив з того, що така величина позивачем розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати, що суперечить ст.1198 ЦК України, відповідно до якої розмір доходу фізичної особи підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного ув попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір іі втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу на відповідну кількість місяців. Тому, оскільки позивачем не подано до суду даних податкового органу, з яких можливо було б визначити дохід, втрачений внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я позивача фізичної особи підприємця, суд відмовив у задоволенні цих її позовних вимог.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, суд вважав, що розумним і справедливим грошовим відшкодуванням позивачу моральної шкоди буде відшкодування в розмірі 5000 грн.

Однак з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується не повністю з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до п.п. 4 - 7, 11 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а колице булонаслідком діїджерела підвищеноїнебезпеки,-незалежно віднаявності вини.

Враховуючи обставини справи, зокрема те, що сам факт ДТП є беззаперечним доказом завдання потерпілій особі моральної шкоди, тому враховуючи обставини завдання шкоди, глибину моральних страждань позивача, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом, не відповідає моральним стражданням позивачки, яких вона зазнала внаслідок ДТП.

Тому, з`ясувавши обставини, за яких позивачці спричинено моральну шкоду, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням практики розгляду судами даної категорії справ, зокрема Верховного Суду, розмір моральної шкоди, визначений судом слід збільшити до 10 000 грн, оскільки такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості, частково компенсує завдану позивачці моральну шкоду та не призведене до збагачення останньої за рахунок відповідача.

Щодо додаткового рішення, то суд з урахуванням часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 стягнув в користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, виходячи з характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності наданих адвокатом послуг та їх складності, з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги.

Однак, з врахуванням того, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди судом апеляційної інстанції задоволено в повному обсязі, розмір витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача слід зменшити до 1000 грн.

Інші доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування додаткового рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 24 лютого 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2024 року в частині розміру моральної шкоди змінити, стягнувши таку з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2024 року змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн витрат, понесених на оплату правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра