КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/9056/24 Головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/824/2013/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із вказаним вище позовом та посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як позичальник та поручитель відповідно, не виконують умови кредитного договору № 200/300307 від 30 березня 2007 року, просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь 4 261 452,48 грн заборгованості.

21 червня 2024 року позивач подав заяву про забезпечення позову, мотивуючи її наявністю обґрунтованих обставини вважати, що після отримання інформації про наявність даного судового провадження відповідач ОСОБА_1 в подальшому може провести відчуження або передати в іпотеку належне йому нерухоме майно у вигляді земельної ділянки з метою утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову та уникнення відповідальності перед банком щодо погашення боргу за кредитним договором. Отже, на думку позивача, вжиття заходів забезпечення позову необхідно для подальшого виконання можливого рішення суду у даній справі, оскільки відповідач може здійснити дії спрямовані на відчуження майна та приховування грошових коштів з метою утруднити виконання судового рішення.

Просив суд накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер: :02:001:0270, площею: 0,12 га, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Смірновою А.О., серія та номер: 172; заборонити будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), приватним та державним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження здійснювати дії щодо вказаної земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 206).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року заяву АТ «Таскомбанк» про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастром номером :02:001:0270, площею 0,12 га, з цільовим призначенням - 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 206, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

В задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що вживаючи заходи забезпечення позову у цій справі, суд виходив з того, що невжиття таких заходів може призвести до неможливості виконання рішення в майбутньому або ж утруднити його виконання.

З такими висновками суду відповідач не погоджується виходячи з наступного.

ОСОБА_1 30 березня 2007 року уклав з АТ «БМ Банк» кредитний договір № 200/300307, виконання зобов`язання за яким забезпечено іпотекою. Відповідно до договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 200/300307 від 30 березня 2007 року АТ «БМ Банк» було передано в іпотеку житловий будинок площею 263 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , який введений в експлуатацію, та земельну ділянку площею 0,15 га, на якій будинок знаходиться.

В травні 2018 року АТ «БМ Банк» відступило право вимоги по вказаному кредитному договору та договору іпотеки АТ «Таскомбанк», тому на даний час позивач є іпотекодержателем вказаного майна.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості (реєстраційний номер 201-08128888) від 23 липня 2024 року, виданої Єдиною базою даних звітів про оцінку Фонду державного майна України, вартість житлового будинку та земельної ділянки, які перебувають в іпотеці АТ «Таскомбанк» складає 10 671 046,57 грн, що у 2,5 рази перевищує суму заборгованості по кредитному договору.

Крім того, між ОСОБА_2 та АТ «Таскомбанк» був укладений договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору поруки № 200/300307 від 24 жовтня 2022 року.

Таким чином, виконання рішення суду у даній справі вже в повній мірі забезпечено вартістю предмету іпотеки, який в кілька разів перевищує позовні вимоги та особистою порукою ОСОБА_2 .

Оскільки заходи забезпечення позову вжиті судом першої інстанції без належного з`ясування всіх обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм діючого процесуального законодавства, відповідач вважає, що ухвала суду в частині накладення арешту на земельну ділянку підлягає скасуванню.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, натомість надіслав письмові пояснення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник банку - адвокат Баженов А.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила, а тому колегія суддів дійшла висновку, що її неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань. Рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, можливо бути виконано за рахунок наявного у відповідача нерухомого майна, тоді як існує небезпека зміни власника цього майна в процесі судового розгляду справи, що унеможливить виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Колегія суддів відзначає, що підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23 (провадження № 61-18173св23).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору між сторонами є стягнення грошових коштів на підставі кредитного договору.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, не встановив всі обставини, що мають значення для справи і дійшов помилкового висновку, що заявлені вимоги щодо забезпечення позову є обґрунтованими та співмірними із заявленими позовними вимогами, не з`ясував чи вчиняються відповідачем дії спрямовані на відчуження належного йому нерухомого майна, що призвело до передчасного висновку про наявність достатніх правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на земельну ділянку відповідача.

Колегія суддів наголошує на тому, що з метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме; вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року в подібний справі № 753/13271/17 (провадження № 61-21208св18) за позовом банку до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначив таке: «Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, банк зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Проте, заперечуючи проти вжитих заходів забезпечення позову, відповідач стверджував, що зобов`язання за кредитним договором забезпечені іпотекою, вартість предмета іпотеки відповідно до договору значно перевищує розмір заборгованості, а тому відсутні правові підстави для накладення арешту на нерухоме майно, яке не передано в іпотеку банку.

Верховний Суд врахував, що виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено іпотекою нежитлових приміщень, які не можуть бути реалізовані без згоди банку як іпотекодержателя. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, відмінне від того, що передане в іпотеку (нежитлові приміщення №№ 1-20 (літ. А), загальною площею 374, 7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ), банк на обґрунтування такого клопотання зобов`язаний був довести, що іпотечного майна недостатньо для забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальником, а також, що накладення арешту на інше майно боржника є співмірним таким вимогам, що здійснене банком не було.

В оцінці доводів касаційної скарги та заперечень Верховний Суд врахував, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Оскільки банком під час звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову не доведено співмірність вжитих заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження належного йому нерухомого майна, суди дійшли помилкових висновків про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Банк ані під час подання заяви про забезпечення позову, ані під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, не надав суду належних та допустимих доказів співмірності вжитих заходів забезпечення позову заявлених позовним вимогам з урахуванням забезпечення кредитних зобов`язань відповідача іпотекою, вартість предмета якої визначена сторонами у розмірі 1 068 450,00 грн. Позивачем не надано доказів вартості предмета іпотеки на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову.».

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, позивач, діючи недобросовісно, не повідомив суд, що зобов`язання за кредитним договором були забезпечені іпотекою у вигляді житлового будинку загальною площею 263 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер 1:01:003:5014.

Оскільки вартість предмета іпотеки значно перевищує розмір боргу, який позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, підстави для забезпечення пред`явленого позову відсутні.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка належать відповідачу і не являється предметом іпотеки, не відповідає матеріалам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у даній справі.

У відповідності до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат відповідача у вигляді сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги не вирішується, оскільки спір по суті не розглядався.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви акціонерного товариства «Таскомбанк» про забезпечення позову у даній справі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній