Провадження № 2/345/143/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2025 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кардаш О.І.

за участю секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача захисника Мельника Р.Я.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача захисника Яцківа М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що з04.11.2010 вона перебував у шлюбі з відповідачем, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.11.2021 розірвано. В шлюбі народилися четверо дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які у відповідності до рішення суду залишені проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 . Проживаючи однією сім`єю вони мали спільний бюджет, при цьому позивачка у період часу з 10.11.2010 по 12.07.2012 та з 18.09.2018 по 27.04.2020 здійснювала підприємницьку діяльність, будучи фізичною особою-підприємцем. Також позивачка має статус багатодітної матері.

Таким чином, у період шлюбу подружжям було набуто в спільну сумісну власність наступне нерухоме та рухоме майно: земельну ділянку, площею 800 кв.м., місце розташування за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 09.05.2013, зареєстрованого приватним нотаріусом Калуського міськрайонного нотаріального округу, за реєстром №1424; житловий будинок, з господарською спорудою за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкта нерухомого майна становить 234 кв.м., житлова площа 124,6 кв.м. та об`єкт нерухомого майна криниця; квартиру АДРЕСА_2 , згідно Договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2011 та транспортний засіб марки DODGE, модель RAM-1500, рік випуску 2007, Об`єм (потужність) двигуна 5654 см3, право власності на який зареєстровано за Відповідачем.

Таким чином сторонами за час шлюбу було набуто як рухоме майно транспортний засіб, так й нерухоме майно земельну ділянку, на якій в подальшому було споруджено житловий будинок в м.Калуш, а також придбано квартиру у м.Івано-Франківську, тобто набули право спільної сумісної власності на таке майно відповідно до положень законодавства та право на рівну частку в майні.

Так, позивачка, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, просить суд поділити спільне майно з відповідачем шляхом виділення їй у власність земельної ділянки та спорудженого на ній житлового будинку з господарською спорудою, одночасно припинивши право власності ОСОБА_2 на ці об`єкти, мотивуючи тим, що малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчаються в Калуському ліцеї №10 Калуської міської ради Івано-Франківської області, а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 22.09.2022 були прийняті в ЗДО (дитячий садок) «Барвінок» та відвідують І-різновікову групу «Сонечко» по даний час, саме при такому розподілі майна буде враховано інтереси позивачки та дітей.

Щодо поділу квартири позивачка зазначає наступне. Під час перебування в шлюбі, сторонами було також набуто квартиру АДРЕСА_3 з коморою у підвалі по АДРЕСА_4 . Так, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, порозивачка вважає за справедливим залишити право власності на означене майно за відповідачем та не ставить вимоги про стягнення з Відповідача на її користь грошову компенсацію різниці вартості часток у такому спільному майні подружжя.

Щодо поділу легкового автомобіля, то позивачка просить провести розподіл рухомого майна шляхом визнання за нею права власності на частину легкового автомобіля марки DODGE RAM-1500, 2007 р. та залишити його у власності відповідача після виплати ним їй компенсації вартості частки автомобіля в розмірі 238 014,50 грн. Зазначає, що оскільки транспортний засіб є неподільною річчю, автомобілем фактично користується відповідач, а вона немає до нього доступу, то запропонований варіант поділу буде найбільш ефективнішим.

Тому, позивач змушена звернутися до суду та просить суд здійснити поділ рухомого та нерухомого майна, оскільки Відповідач не надає добровільної згоди на розподіл спільного майна.

Ухвалою суду від 24.06.2024 відкрито загальне позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позов скористався. Зокрема зазначив, що згідно до позовної заяви, предметом позову є поділ спільного майна подружжя, до якого відноситься: земельна ділянка та побудований на ній житловий будинок з господарською спорудою за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира трьохкімнатна за адресою: АДРЕСА_5 з коморою у підвалі; та ??легковий автомобіль пікап марки DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 .

В той же час, твердження Позивача, що квартира трьохкімнатна за адресою: АДРЕСА_5 з коморою у підвалі є спільною сумісною власністю подружжя не відповідає дійсності, оскільки дана квартира придбана Відповідачем за подаровані батьком кошти, про що достовірно відомо Позивачу.

Зокрема, 02.08.2011 року, ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу посвідчено договір дарування грошей у відповідності до якого ОСОБА_8 , проживає в АДРЕСА_6 подарував ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_6 376 000 гривень.У відповідності до п. 3 даного Договору, гроші що даруються Обдарований, тобто ОСОБА_2 , має намір витратити на купівлю квартири трьохкімнатної з коморою у підвалі, житловою площею 57,3 кв. м., загальною площею 86,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Дарувальникові відомо про такі наміри Обдарованого.

На наступний день, тобто 03.08.2011 року, ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу посвідчено договір купівлі-продажу квартири згідно до умов якого ОСОБА_2 купив квартиру трьохкімнатну з коморою у підвалі, житловою площею 57,3 кв. м., загальною площею 86,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . У відповідності до п. 4 даного Договору продаж вчинено за 376000 гривень, тобто за суму, яку було подаровано ОСОБА_2 . У даному Договорі жодним чином не зазначається, що Позивач давала згоду на придбання квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 .

При цьому, звертає увагу, що земельна ділянка придбана за спільні кошти подружжя, а відповідно у договорі купівлі-продажу від 09.05.2013 року, посвідченого Тихан О. М., приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу, а саме у п. 3.7 Договору зазначено, що ОСОБА_1 згідна з укладенням цього договору купівлі-продажу земельної ділянки, що підтверджується її заявою.

Тобто, дана квартира куплена за подаровані кошти, а не за спільні кошти подружжя, а тому не є спільною сумісною власністю у силу закону (ст. 57 Сімейного кодексу України).

Також вказує, що у квартирі відсутнє опалення, газо- та водопостачання, ванна, санузол, стіни квартири не поштукатурені. А у Відповідача відсутні кошти на проведення ремонту у даній квартирі, оскільки він отримує мінімальну заробітну плату у сумі 6440 грн., з яких сплачує аліменти у сумі 6392 грн. Інших доходів Відповідач немає. Таким чином, єдиним житлом Відповідача є житловий будинок, який знаходиться за адресою, АДРЕСА_7 .

В той же час, зазначає, що квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю Відповідача у розумінні ст. 57 Сімейного кодексу України та поділу не підлягає, то поділу пілягає наступне майно: земельна ділянка, та побудований на ній житловий будинок з господарською спорудою за адресою: АДРЕСА_1 ; ??легковий автомобіль пікап марки DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 .

Щодо поділу земельної ділянки, з побудованим на ній житловим будинком, то дане майно слід поділити порівну, визнавиши право власності по його частки за Позивачем та Відповідачем.

Щодо поділу легкового автомобіля пікап марки DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , то в даному випадку зазначає наступне. Дійсно, згідно до чинних норм законодавства України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між подружжям, а другому із подружжя допускається присудження компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно тільки за його згодою. В той же час, твердження Позивача, що автомобілем фактично користується Відповідач, а вона не має до нього доступу є надуманим, не відповідає дійсності та спростовується долученим звітом про незалежну оцінку вартості автомобіля марки DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , який проведено з ініціативи Позивача, без відома та присутності Відповідача. Так, згідно до долученого до позовної заяви звіту про незалежну оцінку вартості автомобіля марки DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 його ринкова вартість становить 476029 грн.

Однак, погодитись з даною оцінкою не можна, оскільки автомобіль більше двох років перебуває у несправному стані та знаходиться на станції техобслуговування, про що достовірно відомо Позивачу. Незважаючи на це, у Звіті зазначено, що автомобіль перебуває у справному стані. Таким чином, для того щоб привести автомобіль у справний стан необхідно витратити 316480 грн.

Таким чином, відповідач позов визнає частково, не заперечує щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та просить суд: відмовити у задоволенні позову в частині щодо поділу трьохкімнатної квартири з коморою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , оскільки вона не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати за позивачкою та за відповідачем право власності по частки житлового будинку з господарською спорудою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та по частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :44:001:0123. Стягнути з позивачки на користь відповідача грошову компенсацію вартості частини легкового автомобіля марки DODGE RAM-1500 ДН3 НОМЕР_1 у сумі 238014 грн., та після її сплати припинити в нього право власності на частину даного автомобіля.

В порядку ст. 179 ЦПК України позивачкою подано відповідь на відзив, у відповідності до якого просить відхилити відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Яцківа М.В. та задовільнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначає, що спільне проживання з відповідачем в одному будинку неможливе, тому прохання відповідача про поділ будинку та земельної ділянки в рівних частинах є неможливим. При цьому , слід виходити з інтересів малолітніх дітей, які навчаються та відвідують заклад дошкільної освіти в м. Калуш. З приводу того, що відповідач заперечує факт спільної сумісної власності на квартиру, то позивач заперечує , оскільки про існування договору дарування коштів, їй стало відомо з відзиву. Однак, вищезазначені твердження відповідача є помилковими та жодним чином не спростовують презумпцію спільного сумісного майна подружжя квартири. Так, при укладенні нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу квартири позивачкою надавалась письмова згода відповідно до ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, яка була нотаріально засвідчена, що ще раз засвідчує спільність придбаного майна. Тобто, твердження представника відповідача, що договір купівлі-продажу не містить пункт щодо згоди позивача на його укладення як договір купівлі продажу земельної ділянки є неспроможним, адже спершу нотаріусом було зареєстровано заяву-згоду в реєстрі під №2400 і тільки після цього укладено договір купівлі продажу квартири, який зареєстрований під №2401. Тобто, квартира придбана за нотаріально посвідченою згодою позивача. При цьому, саме лише співставлення дати дарування грошових коштів та дати придбання квартири не дає підстави вважати, що подаровані кошти були витрачені , серед іншого, на придбання квартири, та зводиться до припущень. Договором дарування коштів не був передбачений порядок відстеження цільового використання коштів, документального підтвердження їх цільового використання. Таким чином, позивач при укладенні договору купівлі продажу квартири надала нотаріально посвідчену заяву-згоду на придбання відповідачем такого майна, а тому таке майно є спільним сумісним.

З приводу твердження представника відповідача щодо поділу легкового автомобіля зазначає, що позивачка немає доступу до вказаного транспортного засобу, а також ключів від нього, які є в наявності у відповідача. Отже розподіл транспортного засобу повинен бути здійснений за запропонованим варіантом поділу позивачем.

В порядку ст. 180 ЦПК України представником відповідача адвокатом Яцківим М.В. подано заперечення. Зазначає, що викладені у відповіді на відзив твердження та висновки є надуманими та перекрученими, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Так, представник відповідача наполягає, що у Договорі купівлі-продажу квартири жодним чином не зазначається, що Позивач давала згоду на придбання квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , а дана квартира куплена за подаровані кошти, а не за спільні кошти подружжя, тому не є спільною сумісною власністю у силу закону (ст. 57 Сімейного кодексу України). Зазначає, що продавцям квартири було пред`явлено договір дарування грошей від 02.08.2011 року, тобто їм було відомо, що квартира купляється за подаровані кошти, які є власністю Відповідача, а тому у них не було необхідності переконуватися про наявність згоди дружини покупця на укладення договору.

Щодо розподілу автомобіля вказує, що Позивач помилково стверджує, що ним належними доказами доведено вартість транспортного засобу, адже на момент його оцінки експерт дійшов обгрунтованого висновку про його вартість, що спростовуються отриманою відповіддю від СОД ФОП ОСОБА_9 на поданий адвокатський запит.

Так, у відповіді від 15.08.2024 року на адвокатський запит, адвоката Яцківа М. В. від 29.07.2024 року, СОД ФОП ОСОБА_9 зазначив, що огляд об`єкта оцінки на СТО не здійснювався, пробний запуск двигуна не здійснювався. Отже, звіт про оцінку колісного транспортного засобу: загальний легковий автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 потребує проведення актуалізації з урахуванням дефектів, які встановлені при огляді на СТО МегАвто та ФОП ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та зміни вартості запасних частин з урахуванням курсу валют. Тому звіт про оцінку колісного транспортного засобу: загальний легковий автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , до проведення актуалізації, вважається не дійсним.

Так, вищевикладене засвідчує, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу: загальний легковий автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 не може бути належним та допустимим доказом.

З приводу твердження позивача, що спільне проживання з відповідачем у житловому будинку є неможливим, зазначає, що вони розлучилися 12.11.2021 року і з того часу проживають в спільному будинку в АДРЕСА_1 . Тому, твердження позивача, що спільне проживання з відповідачем у житловому будинку є неможливим є надуманим. А долучені докази підтверджують, що квартира у м. Івано-Франківську перебуває у нежилому стані, і у Відповідача відсутні кошти на проведення ремонту у даній квартирі. Єдиним житлом Відповідача є житловий будинок, який знаходиться за адресою, АДРЕСА_7 . Звідси, якщо виділити Позивачу у власність земельну ділянку з побудованим на ній житловим будинком, припинивши власність Відповідача на ці об`єкти, то фактично Відповідача буде позбавлено права на житло, тобто буде порушено ст. 47 Конституції України та ст. 1, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просить суд відмовити у задоволенні позову в частині щодо поділу квартири, оскільки вона не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати по частці житлового будинку та земельної ділянки за кожним з подружжя та стягнути з позивачки на його користь грошову компенсацію вартості частини легкового автомобіля марки DODGE RAM-1500 ДН3 НОМЕР_1 у сумі 238 014 грн., та після її сплати припинити право власності ОСОБА_2 на частину даного автомобіля.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.09.2024 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, так як основна частина спірного майна житловий будинок та земельна ділянка, оціночна вартість яких становить 2 987 211. 83 грн. та відповідно 88 085,77 грн. , не знаходяться на території Івано-Франківського міського суду.

Позивачка та представник позивача адвокат Мельник Р.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити з підстав викладених у позові, відповіді на відзив. Позивачем також зазначено, що вона вже останні три місяці проживає разом з дітьми на квартирі, яку орендує, так як спільне проживання з відповідачем в спільному будинку неможливе.

Відповідач та його представник адвокат Яцків М.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з підстав викладених у відзиві на позов та запереченні. Зокрема, відповідач додав, що автомобілем на даний час він також не користується, оскільки він знаходиться в неробочому стані.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували шлюбі, в якому народилося четверо дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 39,41,43,45). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.11.2021 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.35-38).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За час перебування в шлюбних відносинах сторонами набуто майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :44:001:0123, площею 800 кв.м., місце розташування за адресою: АДРЕСА_8 , згідно договору купівлі-продажу від 09.05.2013, зареєстрованого приватним нотаріусом Калуського міськрайонного нотаріального округу, за реєстром №1424.(а.с. 37-38).

- житловий будинок, з господарською спорудою за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкта нерухомого майна становить 234 кв.м., житлова площа 124,6 кв.м. та об`єкт нерухомого майна криниця, де відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 32046399 від 06.01.2015, власником майна зазначено ОСОБА_2 (а.с.67-69). Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :44:001:0123 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,08 га, дата державної реєстрації 09.05.2013, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 8939660, що підтверджується Інформацією ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.04.2024 (а.с.59-60).

- квартиру АДРЕСА_3 з коморою у підвалі по АДРЕСА_4 , згідно Договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2011, посвідченого нотаріусом Рожнятівського нотаріального округу КОВАЛЬЧУКОМ Т.П. та зареєстрованого у реєстрі за №2401. (а.с.74-75). Вказане нерухоме майно набуто за нотаріально посвідченою заявою-згодою ОСОБА_1 від 03.08.2011 року, зареєстрованою у реєстрі за №2400 (а.с.76).

- транспортний засіб марки DODGE, модель RAM-1500, рік випуску 2007, Об`єм (потужність) двигуна 5654 см3, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.04.2024. Реєстраційний номер вказаного транспортного засобу НОМЕР_1 згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , дата реєстрації 15.11.2017 (а.с.101). Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості автомобіля, станом на 20.05.2024 року, яка проведена оцінювачем ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість легкового автомобіля становить 476 029 грн. (а.с.84-94).

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Щодо твердження відповідача про відмову в поділі спільного сумісного майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , яка не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю Відповідача у розумінні ст. 57 Сімейного кодексу України, а тому поділу не підлягає, суд зазначає наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 Сімейного кодексу України).

У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно; по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток. При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 595/970/20 (провадження № 61-4017св21).

Крім того, як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 7 лютого 2018 року у справі №654/5243/ 14-ц, якщо спірне майно набуте учасниками справи в період перебування в шлюбі, але зареєстроване на одного з подружжя, це не позбавляє іншого з подружжя права на частку в такому майні. Конструкція норми ст. 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17.

Згідно з ч.3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2010 р., який в подальшому рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 12.11.2021 року було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили. Отже, позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 04.11.2010 року по 12.11.2021 року (а.с. 35-38).

Предметом розгляду даного спору є поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації частки вартості спільного майна.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами статті 70 СК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно було придбане.

Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факт) спростування на іншого.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі- продажу посвідченого приватним нотаріусом Рожнятівського нотаріального округу Ковальчуком Т.П. від 03.08.2011 року за реєстровим №2401, відповідачем по справі ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_2 . Ціна договору становить 376 000 грн.(а.с.74).

З вищевказаного договору, не вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 повідомив приватного нотаріуса Рожнятівського нотаріального округу Ковальчука Т.П., який посвідчував даний договір, що майно, яке було предметом вищевказаного договору, було придбане особисто для нього, а також за його особисті подаровані кошти.

Щодо твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що квартира АДРЕСА_2 , була придбана ним на кошти, які згідно договору дарування грошей від 02.08.2011 року за реєстровим номером 2396, він отримав від ОСОБА_8 , суд зазначає наступне.

З договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом Рожнятівського нотаріального округу Ковальчуком Т.П. 03.08.2011р. за реєстрованим №2401 вбачається, що предметом даного договору є квартира АДРЕСА_2 . Ціна договору становить 376 000 грн.(а.с. 141).

Як вбачається із заяви позивача по справі ОСОБА_1 поданої до приватного нотаріуса Рожнятівського нотаріального округу Ковальчука Т.П. 03.08.2011р., остання надала згоду своєму чоловікові відповідачу по справі ОСОБА_2 на придбання квартири з коморою в підвалі, яка знаходиться в АДРЕСА_5 за ціною та на умовах йому відомих. Підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання квартири є їхньою спільною сумісною власністю, а придбане майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності- таким, що набувається ними під час шлюбу. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Рожнятівського нотаріального округу Ковальчуком Т.П. 03.08.2011р. за реєстрованим №2400 (а.с. 76).

З договору дарування грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Рожнятівського нотаріального округу Ковальчука Т.П. 02.08.2011 року за реєстровим номером 2396 встановлено, що Дарувальник ОСОБА_8 подарував обдарованому ОСОБА_2 гроші в сумі 376 000 грн. , які ОСОБА_2 має намір витратити на купівлю квартири з коморою в підвалі, яка знаходиться в АДРЕСА_5 (а.с.140).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на вищевказане нерухоме майно у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем по справі ОСОБА_1 . Крім того відповідач по справі не надав суду доказів, які б підтверджували, що саме ці кошти отримані від договору дарування грошей ним були використані на придбання спірної квартири, оскільки договір дарування містить виключно намір на придбання, однак не містить порядку відстеження цільового використання коштів чи документального підтвердження їх цільового використання, і як наслідок у договорі купівлі продажу квартири відсутнє посилання, що майно придбане саме за подаровані коши. А лише саме співставлення дати дарування грошових коштів та дати договору купівлі продажу квартири не дає суду підстави вважати, що подаровані кошти були витрачені на придбання спірного майна, а зводиться лише до припущень. При цьому судом встановлено, що спершу нотаріусом було зареєстровано заяву-згоду на придбання зазначеної квартири від позивачки під №2400, і після цього укладено договір купівлі-продажу квартири, який зареєстровано у реєстрі за №2401 того ж дня.

За таких обставин, надавши оцінку наданим сторонами доказам у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення в частині позовних вимог ОСОБА_1 визнання квартири з коморою в підвалі, яка знаходиться в АДРЕСА_5 , спільно сумісною власністю подружжя.

Окрім того, позивачем по справі ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про визнання за нею права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права власності на зазначений житловий будинок, з господарською спорудою ОСОБА_2 ; визнання за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,08 га, за адресою АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права власності на зазначену земельну ділянку ОСОБА_2 та визнання (залишення) за ОСОБА_2 право власності на квартиру розташовану в АДРЕСА_5 .

Так, порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, позивачка просить суд поділити спільне майно з Відповідачем шляхом виділення їй у власність земельної ділянки та спорудженого на ній житлового будинку з господарською спорудою, одночасно припинивши право власності Відповідача на ці об`єкти, адже малолітні діти: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 навчаються в Калуському ліцеї №10 Калуської міської ради Івано-Франківської області, а також ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 22.09.2022 були прийняті в ЗДО (дитячий садок) «Барвінок» та відвідують І-різновікову групу «Сонечко» по даний час Саме при такому розподілі майна буде враховано інтереси Позивача та дітей. Надалі, позивач в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, вважає справедливим залишити право власності на квартиру, що в м.Івано-Франківськ за Відповідачем та і не ставить вимоги про стягнення з Відповідача на її користь грошову компенсацію різниці вартості часток у такому спільному майні подружжя, що становить 418 063,67 грн (1 194 221,43 грн + 192 917,53 грн 969 075,28 грн).

Так, згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 26.05.2024 за №201-07841134 оціночна вартість житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий номер :44:001:0123, за адресою: АДРЕСА_1 становить 969 075,28 грн Оціночна вартість об`єкта оцінки (повна) складає 1 938 150,56 грн. (а.с.70-72).

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 22.05.2024 за №201-07828860 оціночна вартість квартири в АДРЕСА_5 загальною площею 86,80 становить 1 194 221,43 грн. та оціночна вартість комори, розташованої АДРЕСА_4 становить 192 917,53 грн. (а.с.77-79,80-82).

При цьому, представником відповідача надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості 26.07.2024 за №201-08147623 оціночна вартість житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий номер :44:001:0123, за адресою: АДРЕСА_1 становить 3075297,60 грн. (а.с.144-145).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності як встановлено постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Згідно зі статтями 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 755/12930/17).

У частині першій статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 викладена правова позиція, що «у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя».

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до положень статті 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється, як зазначено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575св19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714св22, від 17 січня 2024 року справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23).

Так, судом встановлено, що спірне нерухоме майно (житловий будинок, земельна ділянка, квартира з коморою) набуто сторонами за час шлюбу, відповідачем не спростована презумпція права спільної сумісної власності подружжя на майно, воно є спільним сумісним майном подружжя.

Разом з тим, досліджуючи оціночну вартість вказаного майна встановлено, що вартість спірних житлового будинку та квартири є різною, а звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 не зазначала про наявність підстав для відступу від засад рівності часток. Відповідач також не висловлював згоди на отримання грошової компенсації.

Отже, в даному випадку, позивач просила виділити їй у власність житловий будинок та земельну ділянку, вартість яких більше, ніж вартість квартири з коморою, яку вона пропонувала залишити у власності відповідача, про наявність підстав для відступу від засад рівності часток не зазначала, як і не зазначила вимоги проти стягнення з неї на користь відповідача компенсації вартості частки останнього у праві спільної сумісної власності на цю річ.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що передача у власність позивачу житлового будинку та земельної ділянки, а відповідачу квартири з коморою, вартість яких не є однаковою, без визначення розміру компенсації, є порушенням порядку поділу майна між подружжям, частки у праві власності якого є рівними.

Тобто, коли один із подружжя (позивач) не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій з попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а речі не можна реально поділити між сторонами відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу та залишає майно у спільній частковій власності.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що представником відповідача надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості- житлового будинку та земельної ділянки, де визначено вартість спірного майна на момент розгляду справи, та що було предметом дослідження Івано-Франківським міським судом при розгляді клопотання про передачу справи за підсудністю, та при цьому позивачка не зазначала про його необґрунтованість або невідповідність іншим матеріалам справи, фактично погодившись із визначеною у вказаній довідці вартістю спірного майна, не вчинила передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій з попереднього внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку підстав для визнання ідеальних часток подружжя у спірному майні без його реального поділу та залишення майна у спільній частковій власності.

Окрім того, позивачем по справі ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про визнання за нею право власності на частину легкового автомобіля пікап марки DODGE RAM-1500, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, та стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості легкового автомобіля в сумі 238 014,50 грн.

Матеріалами справи встановлено, що в період шлюбу подружжям було набуто у власність транспортний засіб марки DODGE, модель RAM-1500, рік випуску 2007, Об`єм (потужність) двигуна 5654 см3, зареєстрований за Відповідачем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.04.2024. Реєстраційний номер вказаного транспортного засобу НОМЕР_1 згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , дата реєстрації 15.11.2017, копія якого міститься у звіті про оцінку майна (а.с.101).

Згідно звіту про незалежну оцінку вартості автомобіля марки DODGE, модель RAM-1500, рік випуску 2007, яка була здійснена суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 (сертифікат СОД №156/2023 від 15.03.2023) було визначено ринкову вартість легкового автомобіля пікап DODGE RAM-1500, державний номерний НОМЕР_3 , 2007 року випуску, реєстраційна адреса: Івано-Франківська область, Рожнятівський р-н, с.Верхній Струтинь, вул. Гагаріна, 5, вартість якого станом на 20 травня 2024 року становить 476 029 грн. 00 коп. (а.с.84-110).

При цьому, відповідач позовні вимоги у частині визнання за ним права власності на вказаний автомобіль не визнає та просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію вартості частини легкового автомобіля марки DODGE RAM-1500ДН3 АТ9988СКу сумі 238014 грн.,та після її сплати припинити його право власності на частину даного автомобіля. Зазначає, що не погоджується з оцінкою транспортного засобу, оскільки автомобіль більше двох років перебуває у несправному стані та знаходиться на станції техобслуговування.

Разом з тим, матеріали справи також містять відповідь від 15.08.2024 року на адвокатський запит, адвоката Яцківа М. В. від 29.07.2024 року, надану СОД ФОП ОСОБА_9 про те, що огляд об`єкта оцінки на СТО не здійснювався, пробний запуск двигуна не здійснювався. Отже, звіт про оцінку колісного транспортного засобу: загальний легковий автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 потребує проведення актуалізації з урахуванням дефектів, які встановлені при огляді на СТО МегАвто та ФОП ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та зміни вартості запасних частин з урахуванням курсу валют. Тому звіт про оцінку колісного транспортного засобу: загальний легковий автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , до проведення актуалізації, вважається не дійсним. (а.с.197).

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що сторонами у шлюбі був набутий вказаний транспортний засіб, який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , однак, спільне користування автомобілями неможливе, а відтак наявні підстави для припинення її права на частку у цьому майні, та стягнення із відповідача на її користь компенсації половини вартості зазначеного майна, що відповідно до звіту про оцінку майна виготовленого ФОП ОСОБА_9 , становить суму в розмірі 476 029,00 грн.

В частині вимог про припинення частки та стягнення компенсації за половину вартості автомобіля пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 сторона відповідача вказала на відсутність належних доказів ринкової вартості зазначеного автомобіля, а відтак недоведеності позовних вимог в цій частині.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних позовних вимог, та заперечень, суд приймає до уваги те, що частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

В ході розгляд справи було встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що в період шлюбу подружжям було набуто у власність транспортний засіб пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 .

Придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , в свою чергу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу, в т.ч. за згодою відповідача шляхом стягнення із відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля, однак, стороною позивача не доведено достатніми та належними доказами дійсну ринкову вартість цього автомобіля, оскільки СОД ФОП ОСОБА_9 зазначив, що огляд об`єкта оцінки на СТО не здійснювався, пробний запуск двигуна не здійснювався. Отже, звіт про оцінку колісного транспортного засобу: загальний легковий автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 потребує проведення актуалізації з урахуванням дефектів, які встановлені при огляді на СТО МегАвто та ФОП ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та зміни вартості запасних частин з урахуванням курсу валют. Тому звіт про оцінку колісного транспортного засобу: загальний легковий автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , до проведення актуалізації, вважається не дійсним.

Подібні за змістом положення щодо здійсненні співвласниками спільної сумісної власності закріплені статтями 364, 369 ЦК України.

Автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, є цінним майном та неподільною річчю.

Сторона відповідача заперечувала проти виплати позивачу компенсації на 1/2 частину зазначеного автомобіля та прохав, щоб сторона позивача натомість виплатила йому компенсації на частину автомобіля, однак, вказував про недоведеність позивачем ринкової вартості автомобіля на час поділу, а відтак вартості її 1/2 частини в рухомому майні.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України).

Разом із тим, позивачем до суду не було надано достатніх доказів ринкової вартості автомобіля «пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , а також не заявлялося будь-яких клопотань, зокрема, про призначення у справі судової товарознавчої експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна.

Наданий позивачкою звіт про оцінку колісного транспортного засобу: загальний легковий автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , листом ФОП ОСОБА_9 від 15.08.2024 року до проведення актуалізації, вважається не дійсним, тому на думку суду, не є доказами, що поза розумним сумнівом встановлюють дійсну ринкову вартість автомобіля, який було придбано сторонами в період шлюбу.

За наведених обставин суд вважає, що позивачка пред`явивши вимоги про припинення своєї частки в майні подружжя, яким є спірний автомобіль пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 , не виконала процесуального обов`язку щодо доведення його ринкової вартості.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства, встановлені у справі обставини та наявні докази, суд вважає, що підстав для припинення права на частку транспортного засобу пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 та стягнення компенсації в рахунок належної позивачу частини даного автомобіля, не вбачає, оскільки, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено належними доказами ринкову вартість автомобіля.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те що в ході розгляду справи судом не встановлено підстав для припинення права позивача на частку в транспортному засобі, а розмір ринкової вартості автомобіля стороною позивача належними доказами доведено не було, а відтак в задоволенні позовних вимог в частині поділу транспортного засобу слід відмовити.

Окрім того, суд роз`яснює, що сторони мають право на звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, а саме транспортного засобу пікап DODGE RAM-1500, ДН3 НОМЕР_1 у разі надання належної оцінки ринкової вартості автомобіля, що було підставою для відмови у вказаній частині позову.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позову, детально проаналізувавши докази, які були надані сторонами в ході розгляду справи на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України закріплено імперативне положення, згідно якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов задоволено частково та визнано за кожним із сторін право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, квартири з коморою з, і позивачем вже сплачено судовий збір в розмірі 15 140,00 грн. (а.с.124), то з відповідача на користь держави слід стягнути 15 140,00 грн. судового збору .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Провести поділ спільного майна між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , визнавши за кожним із них право власності по частині житлового будинку з господарською спорудою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та по частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :44:001:0123.

Провести поділ спільного майна між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , визнавши за кожним із них право власності по частині квартири за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 86,6 кв.м., та по частки комори в підвалі площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь держави 15 140,00 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: