Справа № 361/1023/25
Провадження № 2-з/361/6/25
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

24 лютого 2025 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Гізатуліна Н.М. перевіривши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 подала до суду позов до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та просила суд стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь кошти у розмірі 140 884,20 грн; зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» списати нараховані на суму списаних з кредитної картки «Універсальна», номер НОМЕР_1 , коштів відсотки, а також повернути безпідставно стягнуті кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків до моменту постановлення судового рішення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити в порядку загального позовного провадження.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову у зазначеній справі.

Заяву мотивувала тим, що внаслідок неналежного виконання обов`язків з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з її рахунку шахрайським способом, невстановленими особами здійснено списання коштів на загальну суму 140 884,20 грн, з яких 42 000 грн її заощадження, а 98 884,20 грн кредитні кошти.

Вона невідкладно звернулась до правоохоронних органів по зазначеному факту та на даний час у відкритому кримінальному провадженні триває досудове розслідування, проте Банком за умовами договору «Кредитні картки» з її рахунків здійснюється списання коштів (штрафних санкцій та коштів у рахунок погашення тіла кредиту).

Згідно з розрахунками Банку відсоткова ставка за користування кредитними коштами у місяць становить 3,5 %, а загальний платіж становить 4 944 грн.

З метою уникнення безпідставного списання коштів, вона 18 січня 2025 року подавала письмову заяву до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з проханням зупинити нарахування відсотків, списання грошових коштів відкритих на її ім`я, у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами до завершення слідства. Проте, відповідь на її заяву не надійшла, а у телефонному режимі представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив її, що зупинення нарахування відсотків і списання коштів без рішення суду є неможливим, а тому їй необхідно вносити платежі.

Зазначила, що з її картки для виплат було списано 200 грн в рахунок погашення кредитних платежів.

Просила врахувати, що вона є внутрішньо переміщеною особою, місце її реєстрації та житло знаходиться у м. Херсон, працює вчителем у Херсонському ліцеї № 6 та отримує заробітну плату середній розмір якої становить 14 000 грн, немає реальної можливості виконувати кредитні зобов`язання внаслідок незаконного списання коштів, сума на погашення кредитного ліміту, яка підлягає списанню негативно вплине на її фінансовий стан.

На її думку, існує реальна загроза істотного ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених її прав та законних інтересів, за захистом яких вона звернулась, у межах цього судового провадження, оскільки вона буде вимушена додатково ініціювати інші судові процеси.

Враховуючи викладене, просила суд заборонити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховувати відсотки, списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, зарплатних карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами по кредитній картці «Універсальна», номер НОМЕР_1 , до завершення розгляду справи за її позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та набрання рішення суду у цій справі законної сили.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суддя дійшла такого висновку.

Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

У Рішенні від 31 травня 2011 року N 4-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини). Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, забезпечення позову вживається у випадку якщо позивач має побоювання, які викликані тим, що відповідачем протягом розгляду справи по суті буде вчинено дії, що призведуть до неможливості виконання рішення суду, у разі ухвалення судом рішення про задоволенні позовних вимог.

Вживаються заходи забезпечення позову у всіх видах судочинства адміністративному, господарському, цивільному та кримінальному. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Різноманітність видів забезпечення позову визначається складністю та численністю правовідносин, до яких вступають учасники судового процесу. Кожен окремий вид забезпечення позову певною мірою відображає специфіку відповідних правовідносин.

Слід вказати на те, що види забезпечення позову нерозривно пов`язані з позовом. Від обґрунтованості та доведеності позовних вимог залежить вжиття або не вжиття судом певного виду забезпечення позову. При цьому питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.».

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має здійснити: 1) оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) з`ясувати зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у зв`язку з вжиттям таких заходів.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя перевірила аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову та врахувала, що між сторонами виник спір щодо несанкціонованого, на думку позивачки, списання грошових коштів.

Так, ОСОБА_1 звертаючись до суду із позовом та заявою про забезпечення позову надала суду копію її заяви до Банку від 21 січня 2025 року про зупинення нарахування відсотків за кредитом, внаслідок незаконного списання коштів з її рахунку у грудні 2024 року. Зазначила, що відповідь Банку на заяву вона не отримувала.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що із її картки для виплат Банком здійснено списання у розмірі 200 грн, проте, доказів на підтвердження цього списання, а також те, що це пов`язано саме із погашенням заборгованості за кредитом суду не надала, як не надала і будь-яких доказів на підтвердження факту нарахування Банком відсотків у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, які були списані з її картки, внаслідок, на її думку, шахрайських дій у грудні 2024 року.

Таким чином, заявницею не доведено обставин, вчинення відповідачем дій, спрямованих на стягнення заборгованості та нарахування, списання будь-яких процентів та будь-яких інших платежів з її карткових рахунків.

Крім того, саме по собі посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій Банком, що створять перешкоди для виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи викладене, суддя дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Суддя роз`яснює заявниці, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 247, 258260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.М. Гізатуліна