Провадження №2/523/737/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання правочину дійсним,

УСТАНОВИВ:

20 грудня 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представниця - адвокат Безбабна А.О., до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між сторонами та посвідчений на Одеській товарній біржі 26 червня 1996 року за № 15172, за яким позивачка набула у власність вказаний об`єкт нерухомості, право власності на придбану квартиру зареєстровано у ОМБТІ.

В обґрунтування вимог позивачка вказувала на те, що вона як покупець та відповідачі як продавці виконали всі істотні умови договору, вона зареєструвала право власності на придбану квартиру. Проте на теперішній позивачка не має можливості розпорядитися належною їй нерухомістю через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що викликано протиріччями у законодавстві, тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

15 січня 2025 року після отримання інформації щодо відомого зареєстрованого місця проживання відповідачів відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд відповідно до ст.279 ЦПК України.

Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином.

В матеріалах справи є заява представниці позивачки адвоката Безбабної А.О. про підтримання заявлених вимог, про слухання справи у відсутності сторони позивачки на підставі наявних у справі документів, в якій також не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо їх повідомлення про дату, місце та час судового засідання шляхом направлення судових повісток за останньою відомою зареєстрованою адресою місця проживання, які повернулися до суду із довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», та шляхом розміщення оголошення про виклики на сайті Судової влади, у зв`язку з чим вони вважаються такими, що повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи неявку належним чином повідомлених відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

У ході розгляду справи було встановлено, що 26 червня 1996 року ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та за згодою матері ОСОБА_2 , продали, а ОСОБА_1 купила квартиру, яка складається із трьох кімнат, житловою площею 38,5 кв.м, загальною площею 64,30 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . Договір зареєстрували на Одеській товарній біржі, реєстраційний № 15172, але нотаріально його не посвідчили.

07 серпня 1996 року на підставі даного договору за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості в ОМБТІ під № 22 у реєстровій книзі 185 пр. на сторінці 38.

З матеріалів справи вбачається, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу № 15172 від 26 червня 1996 року квартири АДРЕСА_1 , свої зобов`язання за правочином виконали у повному обсязі: продавці звільнили квартиру, а позивачка вселилися у неї, сплативши за це її вартість, зареєструвала своє місце проживання, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 26 червня 1996 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.

У даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено як біржову операцію між продавцями ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та за згодою матері ОСОБА_2 , та покупцем ОСОБА_1 .

Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 15172 від 26 червня 1996 року, оформленого на Одеській товарній біржі, дійсним.

Здійснивши державну реєстрацію у Одеському міському бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості за реєстровим № 22 права власності за ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, держава цим самим визнала право власності покупця на квартиру АДРЕСА_1 , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13, 76-78, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання правочину дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 15172 від 26 червня 1996 року, а саме трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,30 кв. м, жилою 38,50 кв. м, який зареєстрований 26 червня 1996 року Одеською товарною біржею, укладений між ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та за згодою матері ОСОБА_2 , які продали, та ОСОБА_1 , яка купила вказану квартиру.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 28 лютого 2025 року.

Суддя