Справа № 712/4247/24
Провадження № 2/712/274/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі ГАНДЖА В.І.
з участю адвоката ЧЕЧОТ А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Корпорації «Житлобудінвест-1» (адреса: м. Черкаси, вул. Промислова 1) про стягнення грошових коштів,
Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 08.08.2011 року між нею, ОСОБА_2 та корпорацією «Житлобудінвест-1» укладено договір № 17 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 1.1 договору № 17 пайовик замовляє у корпорації будівництво та сплачує вартість, а корпорація будує та приймає кошти на будівництво гаража, що будується у АДРЕСА_2 .
Пунктом 2.1 договору визначається, що сторони домовились, що станом на дату укладення договору вартість гаража складає 100 000 гривень.
Згідно пункту 2.2 договору пайовик оплачує вартість гаражу у сумі 100 000 грн., в строк до 01.01.2012 року, у цьому випадку вартість є фіксованою і перегляду не підлягає.
На виконання вимог договору позивач внесла оплату у розмірі 100 000 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 31 від 17.08.2011 року.
Згідно пункту 4.1 договору корпорація зобов`язується здійснити будівництво об`єкту, ввести його в експлуатацію в 2012 році, при умові повного фінансування вказаного об`єкту усіма пайовиками
Відповідно до п. 4.3 договору після завершення будівництва об`єкту і фінансування його у повному обсязі пайовиком, передача гаража від корпорації до пайовика оформляється актом прийому-передачі.
На розгляді в Соснівському районному суді м. Черкаси перебувала справа №712/8539/21 за позовом ОСОБА_2 до корпорації «Житлобудінвест-1», приватного підприємства «Надія», про визнання права власності на нерухоме майно.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси позовні вимоги залишено без задоволення, постановою Черкаського апеляційного суду рішення Соснівського районного суду залишено без змін
Вказаними вище рішеннями суду першої та апеляційної інстанції встановлено, що 03.04.2015 року між корпорацією «Житлобудінвест-1» та приватним підприємством «Надія» був укладений договір щодо передачі до ПП «Надія» земельної ділянки по АДРЕСА_2 , на якій здійснювалось будівництво підземних гаражів, в тому числі гаражу № НОМЕР_1 .
За п. 2.3. вказаного договору ПП «Надія» зобов`язувалось укласти договори цесїї з третіми особами, що були залучені корпорацією «Житлобудінвест-1» для дольової участі у будівництві шляхом укладення з ними договорів фінансування будівництва, та мають право вимоги майнових прав на одержання у власність частин об`єкту нерухомості (після закінчення об`єкту будівництвом), будівництво якого здійснювалось на виконання Інвестиційного договору. Корпорація «Житлобудінвест-1» стверджує та гарантує, що кількість третіх осіб складає 18.
Пункт 2.3.1 передбачає, що у випадку виявлення осіб, які не увійшли до зазначеного переліку, ПП «Надія» вважається вільною від розгляду претензій та виконання будь-яких зобов`язань (вимог), що пред`являються такими особами.
Договір цесії між ПП «Надія» та ОСОБА_2 не укладався.
З огляду на вказане дія та правовідносини по договору № 17 від 08.08.2011 року між Корпорацією «Житлобудінвест-1» та ОСОБА_2 не припинені.
Під час розгляду вказаної вище справи № 712/8538/21 не встановлено підстав, у зв`язку з наявністю яких з позивачем не було укладено договір цесії з ПП «Надія», також не встановлено чи вжив відповідних заходів відповідач при укладенні договору від 03.04.2015 з ПП «Надія» щодо включення позивача до списку третіх осіб, з якими необхідно укласти договір цесії.
Вказаними вище рішеннями судів встановлено, що ПП «Надія» були укладені договори цесії з третіми особами, кількість яких складає 18 осіб, однак з ОСОБА_2 договір не був укладений.
Звертаючись до суду із позовом у справі № 712/8538/21 ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на нерухоме майно - гараж.
Судом у справі № 712/8538/21 встановлено, що позивач виконала грошові зобов`язання за договором №17 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 від 08.08.2011 року, за якими набула право вимоги, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права власності на об`єкти інвестування після завершення їх будівництва та введення в експлуатацію.
Матеріалами справи № 712/8539/21 достовірно установлено, що спірний об`єкт прийнятий до експлуатації.
У той же час, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що у ОСОБА_2 відсутні будь-які зобов`язальні правовідносини із ПП «Надія», та крім того, у самому договорі на дольову участь у будівництві не конкретизовано, будівництво якого саме гаража інвестує позивач, тобто відсутні ідентифікуючі ознаки об`єкта, як-то поверх, номер гаража, площа і т.д.
Крім того, за твердженнями ПП «Надія» гаражі є проданими, тобто на них набуто право власності третіми особами, яких не залучено до участі у розгляді справи № 712/8538/21.
Разом з тим, позивач виконала грошові зобов`язання за договором №17 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 від 08.08.2011 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 32 від 17.08.2011 та встановлено рішенням суду в справі № 712/8538/21, а тому вказана обставина не потребує доказування під час розгляду даної справи.
В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором №17 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 від 08.08.2011 року не виконав, будівництво об`єкту та введення його в експлуатацію у 2012 році не здійснив.
При цьому, саме у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо укладення договору 03.04.2015 з ПП «Надія» щодо передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , на якій здійснювалось будівництво підземних гаражів, зокрема і гаражу, який є предметом договору № 17, укладеного між сторонами в даній справі, а також не включення позивача до списку третіх осіб, з якими ПП «Надія» мали укласти договір цесії, не зважаючи на те, що позивач виконала своє зобов`язання в повному обсязі та передала грошові кошти відповідачу, а також, зважаючи на те, що до цього часу відповідач не повернув позивачу грошові кошти, сплачені нею за договором № 17 від 08.08.2011, позивач звертається до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів та штрафних санкцій.
Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором № 17 від 08.08.2011 з 2013 року, грошові кошти, сплачені за договором не повернув, вказує, що має право на отримання штрафних санкцій за період з 01.01.2013 по 12.01.2023, які становлять: інфляційне збільшення - 298 396,37 грн., 3 % річних - 32 597,26 грн. Отже, загальна заборгованість з урахуванням штрафних санкції складає 430 993,63 грн.
У зв`язку з цим, просить стягнути з Корпорації «Житлобудінвест-1» на її користь грошові кошти, сплачені за договором №17 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 від 08.08.2011 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 32 від 17.08.2011 в сумі 100 000 гривень, інфляційні витрати в сумі 298 396,37 грн та 3% річних в сумі 32 597,26 грн., а всього 430 993,63 грн.
05 квітня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання.
Представник позивача адвокат Чечот А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача адвокат Руденко О.І. в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, в подальшому до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши думку адвоката, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та корпорацією «Житлобудінвест-1» укладено договір № 17 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 1.1 договору № 17 пайовик замовляє у корпорації будівництво та сплачує вартість, а корпорація будує та приймає кошти на будівництво гаража, що будується у АДРЕСА_2 .
Пунктом 2.1 договору визначається, що сторони домовились, що станом на дату укладення договору вартість гаража складає 100 000 гривень.
Згідно пункту 2.2 договору пайовик оплачує вартість гаражу у сумі 100 000 грн., в строк до 01.01.2012 року, у цьому випадку вартість є фіксованою і перегляду не підлягає.
На виконання вимог договору позивач внесла оплату у розмірі 100 000 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 31 від 17.08.2011 року.
Згідно пункту 4.1 договору корпорація зобов`язується здійснити будівництво об`єкту, ввести його в експлуатацію в 2012 році, при умові повного фінансування вказаного об`єкту усіма пайовиками
Відповідно до п. 4.3 договору після завершення будівництва об`єкту і фінансування його у повному обсязі пайовиком, передача гаража від корпорації до пайовика оформляється актом прийому-передачі.
Частиною третьою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.
Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.
Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.
Судом встановлено, що на розгляді в Соснівському районному суді м. Черкаси перебувала цивільна справа №712/8539/21 за позовом ОСОБА_2 до корпорації «Житлобудінвест-1», приватного підприємства «Надія», про визнання права власності на нерухоме майно.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року позовні вимоги залишено без задоволення, постановою Черкаського апеляційного суду від 02 травня 2023 року рішення Соснівського районного суду від 06 лютого 2023 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Вказаними вище рішеннями суду першої та апеляційної інстанції встановлено, що 03.04.2015 року між корпорацією «Житлобудінвест-1» та приватним підприємством «Надія» був укладений договір щодо передачі до ПП «Надія» земельної ділянки по АДРЕСА_2 , на якій здійснювалось будівництво підземних гаражів, в тому числі гаражу № НОМЕР_1 .

За п. 2.3. вказаного договору ПП «Надія» зобов`язувалось укласти договори цесїї з третіми особами, що були залучені корпорацією «Житлобудінвест-1» для дольової участі у будівництві шляхом укладення з ними договорів фінансування будівництва, та мають право вимоги майнових прав на одержання у власність частин об`єкту нерухомості (після закінчення об`єкту будівництвом), будівництво якого здійснювалось на виконання Інвестиційного договору. Корпорація «Житлобудінвест-1» стверджує та гарантує, що кількість третіх осіб складає 18.

Пункт 2.3.1 передбачає, що у випадку виявлення осіб, які не увійшли до зазначеного переліку, ПП «Надія» вважається вільною від розгляду претензій та виконання будь-яких зобов`язань (вимог), що пред`являються такими особами.

Договір цесії між ПП «Надія» та ОСОБА_2 не укладався, о отже правовідносини по договору № 17 від 08.08.2011 року між Корпорацією «Житлобудінвест-1» та ОСОБА_2 не припинені.

Під час розгляду вказаної вище справи № 712/8538/21 не встановлено підстав, у зв`язку з наявністю яких з позивачем не було укладено договір цесії з ПП «Надія», також не встановлено чи вжив відповідних заходів відповідач при укладенні договору від 03.04.2015 з ПП «Надія» щодо включення позивача до списку третіх осіб, з якими необхідно укласти договір цесії.

Відповідно до Сертифікату №ЧК51 від 21.09.2022 року Управління Державного Архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради засвідчило відповідність закінченого будівництвом об`єкта будівництва багатоярусних підземно-надземних гаражів по АДРЕСА_2 проектній документації та підтвердила готовність його до експлуатації.

Звертаючись до суду із позовом у справі № 712/8538/21 ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на нерухоме майно - гараж.

Судом у справі № 712/8538/21 встановлено, що позивач виконала грошові зобов`язання за договором №17 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 від 08.08.2011 року, за якими набула право вимоги, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права власності на об`єкти інвестування після завершення їх будівництва та введення в експлуатацію.

Матеріалами справи № 712/8539/21 достовірно установлено, що спірний об`єкт прийнятий до експлуатації.

У той же час, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що у ОСОБА_2 відсутні будь-які зобов`язальні правовідносини із ПП «Надія», та крім того, у самому договорі на дольову участь у будівництві не конкретизовано, будівництво якого саме гаража інвестує позивач, тобто відсутні ідентифікуючі ознаки об`єкта, як-то поверх, номер гаража, площа і т.д.

Крім того, за твердженнями ПП «Надія» гаражі є проданими, тобто на них набуто право власності третіми особами, яких не залучено до участі у розгляді справи № 712/8538/21.

Разом з тим, позивач виконала грошові зобов`язання за договором №17 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 від 08.08.2011 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 32 від 17.08.2011 та встановлено рішенням суду в справі № 712/8538/21, а тому вказана обставина не потребує доказування під час розгляду даної справи.

В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором №17 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 від 08.08.2011 року не виконав, будівництво об`єкту та введення його в експлуатацію у 2012 році не здійснив.

При цьому, саме у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо укладення договору 03.04.2015 з ПП «Надія» щодо передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , на якій здійснювалось будівництво підземних гаражів, зокрема і гаражу, який є предметом договору № 17, укладеного між сторонами в даній справі, а також не включення позивача до списку третіх осіб, з якими ПП «Надія» мали укласти договір цесії, не зважаючи на те, що позивач виконала своє зобов`язання в повному обсязі та передала грошові кошти відповідачу, а також, зважаючи на те, що до цього часу відповідач не повернув позивачу грошові кошти, сплачені нею за договором № 17 від 08.08.2011, позивач і звернулася до суду з даним позовом про стягнення з відповідача сплачених грошових коштів.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Згідно ст.177 ЦК України до об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво).

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

По даній справі, доказів про розірвання договору про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів від 08.08.2011 року відповідачем суду не надано, а отже, він підлягав виконанню на умовах та порядку, зазначених в ньому.

Так само, відповідачем не надано жодного доказу на спростування позовних вимог позивача.

Як встановлено під час судового розгляду, позивачкою виконано покладені на неї згідно укладеного між сторонами договору про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів обов`язку по сплаті коштів на таке будівництво, проте об`єкт будівництва станом на час звернення до суду, а також на момент розгляду справи судом, позивачу не був переданий.

Отже, недобросовісна поведінка відповідача, яка полягає у пасивності та бездіяльності, не повинна бути тягарем для споживачів його послуг та позбавляти права на отримання об`єкта нерухомості або стягнення вже сплачених коштів за такий об`єкт.

Таким чином, відповідач не надав суду доказів своєї добросовісної поведінки, спрямованої на виконання укладеного між сторонами договору.

Отже, через істотне порушення відповідачем умов наведених договорів купівлі-продажу майнових прав від 04 березня 2021 року вказаного договору позивачка була позбавлена того, чого очікувала за цими договором, а саме отримати у власність об`єкт нерухомості, внаслідок чого їй було спричинено шкоду у розмірі внесених на виконання укладеного між сторонами договору коштів, а тому наявні правові підстави для стягнення сплачених на його виконання грошових коштів з відповідача на користь позивачки в розмірі 100 000 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, із зазначеної норми матеріального права вбачається, що зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних настає у боржника за невиконання (прострочення) грошового зобов`язання.

З умов укладеного між сторонами договору (пункт 4.1) вбачається узгоджену між сторонами умову про те, що будівництва об`єкта, введення в експлуатацію мало бути здійснено в 2012 році.

В той же час умови укладеного між сторонами Договору містять заплановані терміни введення об`єкта будівництва в експлуатацію, і не містить вимог, які б вказували на наявність у відповідача грошових зобов`язань внаслідок невиконання ним вимог договору.

Враховуючи те, що за умовами укладеного договору грошового зобов`язання у відповідача перед позивачкою не обумовлено, а тому застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України є безпідставним.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.12-13,259,263-265,268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Корпорації «Житлобудінвест-1» (, адреса: м. Черкаси, вул. Промислова 1) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) грошові кошти, сплачені за договором № 17 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_2 від 08 серпня 2011 року в розмірі 100 000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Корпорації «Житлобудінвест-1» на користь держави судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2025 року.