Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

03 березня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», в якому просить суд розірвати договір про надання правничої допомоги №02072402 від 02.07.2024 року та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошті у сумі 40 000,00 грн., які були сплачені за договором, сплачений судовий збір, та витрати на правовоу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 02.07.2024 між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛІГЛ» було укладено договір про надання правничої допомоги №02072402, предметом якого були послуги щодо підготовки та подачі позову до суду про оскарження рішення військово лікарської комісії щодо ступеню придатності позивача до несеня військової служби, а також представлення інтересів позивача у суді. Позивач вказує, що 26 вересня 2024 року він звернувся до Відповідача з Претензією за Договором про надання правової допомоги № 02072402 від 02 липня 2024 року, у якій, керуючись невиконанням ТОВ «ЛІГЛ» покладених на нього п. 1.2, 2.1.1, 2.1.2 Договору про надання правової допомоги № 02072402 від 02 липня 2024 року зобов`язань, просив повернути на його банківський рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» IBAN НОМЕР_1 сплачені ним по цьому Договору грошові кошти в розмірі 40000 грн. 00 коп. Дана Претензія була відправлена Позивачем поштовим відправленням та на електронну пошту ТОВ «ЛІГЛ» 26 вересня 2024 року. У Відповідь на вказану Претензію Відповідач, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, зазначив, що не вбачає підстав для повернення Позивачу грошових коштів, так як Договір про надання правової допомоги №02072402 від 02 липня 2024 року є чинним.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.01.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом повідомленням сторін в судове засідання

Позивач в судове засідання не з`явився, неслежним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання, призначені на 03.02.2025 року, 03.03.2025 року не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи.

Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що 02 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» в особі його директора Герасімова Станіслава та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні ТОВ «ЛІГЛ» за адресою: м. Києві по вул. Глибочинського, 40у, офіс 318 було укладено Договір про надання правової допомоги № 02072402.

Згідно загальнодоступних відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «Лігл» є діяльність у сфері права.

Зі змісту п. 1.1 Договору вбачається, що Відповідач прийняв на виконання доручення від ОСОБА_1 про надання юридичних послуг, а Замовник зобов`язався оплатити послуги Відповідача.

Відповідно до п. 1.2, 2.1 Договору, ТОВ «ЛІГЛ» зобов`язувалося підготувати та подати як представник ОСОБА_1 документи, щодо оскарження постанови (рішення) військово-лікарської комісії щодо ступеню придатності Позивача до несення військової служби, а також представляти за необхідності його інтереси в суді під час подальшого оскарження вказаної постанови ВЛК.

Згідно п. 1.3 та п. 2.1 Договору, Виконавець приступає до виконання робіт, а саме до надання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п. 1.2 цього Договору, у повному обсязі своєчасно і якісно, після отримання попередньо внесеної суми, зазначеної в п. 3.1 цього Договору.

Відповідно до п. 2.2.1 та п. 2.2.2 Договору, зобов`язався своєчасно надати Виконавцю наявні достовірні дані та документи, необхідні для надання юридичних послуг, зазначених в 1.2 цього Договору, та сплатити юридичні послуги, зазначені в п. 1.2 цього Договору, в порядку та терміни, зазначені в розділі 3 цього Договору.

В п. 3.1 Договору зазначено, що вартість надання юридичних послуг, зазначених в п.

1.2 цього Договору становить 40000 (сорок тисяч) гривень.

Строк оплати в п. 3.2 Договору зазначено 02 липня 2024 року, а розмір 40 000 гривень.

На виконання вимог п. 2.2.1, п. 2.2.2, п. 3.1, п. 3.2 Договору Позивачем 02 липня 2024

року представнику ТОВ «ЛІГЛ» на ім`я Антон Борисович було надано всі документи, та сплачено на рахунок ТОВ «ЛІГЛ» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» IBAN НОМЕР_2 , який було вказано в реквізитах Виконавця в Договорі про надання правничої допомоги № 02072402 від 02 липня 2024 року, 40000 (сорок тисяч) гривень в якості оплати повної вартості замовлених юридичних послуг, що підтверджується Платіжною інструкцією № 0.0..1 від 02 липня 2024 року. Окрім цього додатково надавалася отримана ОСОБА_1 постанова військово-лікарської комісії.

Крім того, 26.09.2024 року ОСОБА_2 скерував на адресу ТОВ "Лігл" претензію про розірвання договору та повернення сплачених за ним коштів, що підтверджується рекомендованим повідомленням з описом вкладення.

01.11.2024 року ТзОВ «Лігл» скерувало відповідь за претензцію, з якої вбачається, що вважають чказаний договір чиним, а вимоги ОСОБА_1 безпідставними.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов`язання (ч. 2 ст. 653 ЦК України) та відсутність права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4 ст. 653 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.11, ч. ч. 1,2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає обов`язок довести відсутність своєю вини саме на цю особу.

Правовідносини сторін за спірним договором регулюються положеннями Глави 63 ЦК України, де відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 906 ЦК України встановлено відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, у зв`язку з цим, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також цивільне законодавство передбачає й можливість розірвання договору про надання послуг.

Так відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з положеннями ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

В постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 910/1394/16 викладений висновок про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. ст.79,80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1,5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ТОВ «ЛІГЛ» станом на день розгляду справи не надав належних та допустимих доказів того, що він виконав вказані вище умови договору про надання правничої допомоги №02072402, натомість позивач стверджує про порушення зобов`язань відповідачем, який не приступив до виконання зобов`язань за договором, на підставі чого суд вважає необхідним розірвати зазначений договір, оскільки, такий спосіб захисту порушеного права, у даному випадку, сприятиме ефективному відновленню прав позивача, як споживача послуг.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформульованої в постанові від 06.02.2020 р. № 910/13271/18, після розірвання договору виникає право вимагати через суд повернення безпідставного набутого майна за розірваним договором на підставі ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи, що позивач довів, що мають місце підстави для розірвання договору, оскільки відповідач не приступив до виконання зобов`язань за договором, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним грошові кошти в сумі 20000 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Оскільки, про зверненні до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 968 гривень 69 копійок.

Також, відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що між адвокатом Бєлєвцовою О.О. та позивачем укладено Договір про надання правничої допомоги/юридичних послуг № 280 від 07.11.2024. Відповідно до умов договору та Акту № 1 про надання послуг від 29.12.2024 року та Акту №2 про надання послуг від 03.02.2025 року до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг, вартість юридичних послуг становить 6000,00 гривень.

Дослідивши додані представником позивача до заяви документи суд дійшов висновку, що розмір витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу є документально обґрунтованим, а відтак на користь позивача з відповідача слід стягнути 6 000 грн. правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення безпідставно набутих грошових коштів - задовольнити.

Розірвати договір про надання правничої допомоги № 02072402 від 02.07.2024, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» на користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення виготовлено 03.03.2025 року.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» (79005, м. Львів, вул. Під Дубом, 26А, 8).

Суддя Мисько Х.М.