Справа № 343/219/24
Провадження № 22-ц/4808/237/25
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Кузів А.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду, постановлене головуючим суддею Турашем В.А. 28 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останнього на свою користь 194 780 грн майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 травня 2019 року близько 00:05 год. в м. Івано-Франківську на перехресті вулиць Галицька, Горбачевського, Калуське шосе, водій, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час здійснення маневру повороту ліворуч на вул. Горбачевського, не надав перевагу в русі транспортному засобу Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався на зустріч в напрямку м. Івано-Франківська, та здійснив зіткнення з ним, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди два автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За вказаним фактом ДТП слідчим відділом Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області 15.05.2019 розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001671, яке закрито 13.11.2019 у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вказує, що кримінальним провадженням встановлено, що ДТП трапилась внаслідок необережних дій водія ОСОБА_1 . Після закриття кримінального провадження, 11.12.2020 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 500121 за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Постановою Долинського районного суду від 02 лютого 2021 року у справі № 343/60/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Вказана постанова набрала законної сили 15 лютого 2021 року.

Позивач зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 був застрахований згідно полісу № АК/8459397/0903/18 в СК «Провідна». 07 квітня 2020 року СК «Провідна» перераховано на його особистий рахунок часткове відшкодування збитків у розмірі 87 560 грн.

17.11.2020 позивач звернувся до Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Subaru Forester. Згідно з висновком експертного дослідження № ЕД-19/109/13/3-28АВ/20 від 09.12.2020 вартість матеріального збитку, який завданий власнику наданого на дослідження автомобіля внаслідок завданих йому пошкоджень, отриманих в ДТП 15.05.2019, станом на 18.11.2020 становила 282 340 грн.

Таким чином, невідшкодована страховиком сума завданої майнової шкоди ОСОБА_2 становить - 194 780 грн (282 340,00 - 87 560,00= 194 780,00). З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду від 28 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт з посиланням на ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України зазначає, що вина відповідача у заподіянні шкоди підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема матеріалами кримінального провадження, а також постановою Долинського районного суду від 02.02.2021, якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП за участі автомобіля позивача. Зауважує, що з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивач звернувся до Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Висновком експерта визначено, що вартість завданого йому матеріального збитку станом на 18.11.2020 становила 282 340 грн. Апелянт зазначає, що ч.1ст. 106 ЦПК України передбачено право учасника справи подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Предметом висновку експерта № ЕД-19/109/13/3-28АВ/20 від 09.12.2020 було дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. У висновку зазначені використані експертом матеріали при проведенні експертного дослідження. Зауважує, що компетентність експерта підтверджена належними у справі доказами, оскільки проведення автотоварознавчого дослідження доручено головному судовому експерту сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Івано-Франківського НДЕКЦ МВС Губару О.І. Кваліфікацію експерта підтверджено свідоцтвом №1775, виданим ЕКК МВС 02.04.2018. На думку апелянта, судом помилково не взято до уваги вказаний вище висновок експерта. Дане експертне дослідження виконано до пред`явлення позову 09.12.2020. Вказане, вважає апелянт, відповідає правовому висновку, який містяться у постанові ВС від 25.01.2023 у справах №522/2891/20. ОСОБА_2 зауважує, що відповідач ставить під сумнів надане позивачем автотоварознавче дослідження в цілому, а не оспорював суму визначеного матеріального збитку. Доказів на спростування розміру матеріального збитку відповідачем не надано, правом на призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи під час розгляду справи відповідач не скористався.

Просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності позивача.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експерта від 09.12.2020 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлений для подачі до суду. При цьому інших доказів, які б свідчили про розмір завданої шкоди ДТП за участі сторін у матеріалах справи немає.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 15 травня 2019 року близько 00.05 год. в м. Івано-Франківськ на перехресті вулиць Галицька, Горбачевського, Калуське шосе водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Фольцваген Гольф, н.з. НОМЕР_1 , під час здійснення маневру повороту ліворуч на вул. Горбачевського не надав перевагу в русі транспортному засобу Субару Форестер, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався на зустріч в сторону м. Івано-Франківськ, та здійснив зіткнення з ним, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП два автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.

Постановою про закриття кримінального провадження від 13.11.2020, винесеною старшим слідчим СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Іванюком В.М., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001671 від 15.05.2019, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2021 в справі №343/60/21, яка набрала законної сили 15.02.2021, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адмiнiстративне правопорушення, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн (а.с.9-11).

На момент вчинення ДТП транспортний засіб марки Фольцваген Гольф, н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , був забезпечений полісом ОСЦПВВНТЗ №АК/8459397/0903/18 від 06.06.2018 ПрАТ «СК «Провідна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн, з франшизою 0,00 грн.

Згідно з договором від 01.04.2020 про врегулювання страхового випадку № за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8459397 від 06.06.2018 між позивачем ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Провідна» була досягнута згода про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування в сумі 88 000грн (а.с.33). Позивач погодився з розміром розрахованого страховиком страхового відшкодування в сумі 88000,00 грн, який йому було сплачено 07.04.2020. Заперечень щодо суми відшкодування позивач не зазначав.

ПрАТ «СК «Провідна» здійснило переказ коштів на рахунок ОСОБА_2 в сумі 88000 грн, з яких 440 грн комісія, що підтверджується випискою по надходженнях по картці (а.с. 32).

Відповідно до страхового акта № 1001/39/710/Р від 01.04.2020 загальна сума збитку позивача - 237 871 грн, вартість придатних залишків - 62 000 грн (а.с. 34-35).

Згідно з висновком експертного дослідження №ЕД-19/109/13/3-28АВ/20 від 09.12.2020, складеним головним судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та кримінального дослідження транспортних засобів Івано-Франківського НДЕКЦ МВС Губар О.І., вартість матеріального збитку, який завданий власнику наданого на дослідження КТЗ Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , внаслідок завданих йому пошкоджень, отриманих в ДТП 15.05.2019, станом на 18.11.2020 становила 282 340 грн (а.с.13-31).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача ОСОБА_1 .

Предметом спору є відшкодування різниці між страховою виплатою та сумою майнової шкоди, визначеною вказаним вище експертним дослідженням в розмірі 194 780 грн.

Колегія суддів зауважує, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Так, статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з частиною 5 статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Звертаючись до суду з цим позовом та вказуючи на те, що сплачена сума страхового відшкодування менша від дійсної вартості заподіяної матеріальної шкоди, позивач посилався на висновок експертного дослідження №ЕД-19/109/13/3-28АВ/20 від 09.12.2020, проведений за його заявою, відповідно до якого вартість матеріального збитку, внаслідок завданих йому пошкоджень, отриманих в ДТП 15.05.2019, станом на 18.11.2020 становила 282 340 грн.

Разом з тим, у вказаному висновку транспортно-товарознавчого дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Отже, висновок експерта одержаний не у порядку, встановленому законом.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції прийшов до переконання, що висновок експертного дослідження №ЕД-19/109/13/3-28АВ/20 від 09.12.2020 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і про те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Ураховуючи те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки такий не відповідає вимогам статті 106 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем своїх вимог.

Апеляційний суд погоджується з цим висновком місцевого суду, оскільки він узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

В матеріалах справи наявна копія страхового акта ПрАТ «СК «Провідна» № 1001/39/710/Р від 01.04.2020, в якому вказано загальна сума збитку позивача (за розрахунком спеціаліста) - 237 871 грн, вартість придатних залишків - 62 000 грн (а.с. 34-35).

Однак, вказаний акт колегія суддів оцінює критично, оскільки, по-перше, він не має необхідних для документа реквізитів, по-друге, в ньому зазначено, що транспортним засобом страхувальника керувала інша особа - ОСОБА_4 , а не відповідач.

Крім того, з невідомих причин ОСОБА_2 погодився не на максимальний розмір передбаченого договором страхування відшкодування збитків - 100 000 грн, а тільки на 88 000 грн.

Інших доказів, які б свідчили про дійсний розмір шкоди, завданої при ДТП, позивач до суду не надав. Клопотання про призначення відповідної експертизи для визначення дійсної вартості заподіяного матеріального збитку ОСОБА_2 також не заявляв.

Доводи апеляційної скарги про необхідність врахування правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 січня 2023 року у справі №522/2891/20, є необґрунтовані, оскільки встановлені фактичні обставини справи у зазначеній справі та у справі, яка переглядається, є різними. Так у цій справі йдеться про належність висновку експерта, а у справі №522/2891/20 - звіту суб`єкта оціночної діяльності.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 28 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.