Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6495/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Леньо В.В., за участю секретаря Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 23 листопада 2000 року по 18 червня 2014 року позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем- ОСОБА_2 .

Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Через різні погляди на життя, Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2014 року (Справа №299/707/14-ц) шлюб позивачки з відповідачем розірвано. Дане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.

Через декілька місяців після розірвання шлюбу, позивач з двома дітьми переїхала проживати у м. Львів, де і наданий час проживає.

Після розірвання шлюбу всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача ОСОБА_2 .

З 2016 року відповідач взагалі припинив цікавитися життям дітей. Останній не приймав участі у вихованні, розвитку, належному матеріальному забезпеченні та утриманні дітей. Відповідач не проявляв наміру та не відвідував дітей за місцем їхнього проживання, не цікавився їх навчанням (ні ВІД позивачки, ні в школі, тощо), хобі, здобутками у школі, не запрошував дітей на прогулянки, не вітав на дні народження, а відтак уже вісім років ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

В період з 2016 року і по даний час, позивачка з метою оздоровляння та відпочинку сина, через небажання відповідача надати нотаріально посвідчену згоду батька на виїзд дитини закордон, змушена щоразу звертатися для отримання відповідної згоди в орган опіки та піклування.

Через відсутність належної нотаріально посвідченої заяви-згоди батька дитини, позивачка не може прийняти в дарунок від своєї бабці належну їй частку квартири, в якій проживає та зареєстрований їх малолітній син.

Посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Ільків Г.М. до суду подала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, з метою дотримання прав особи, неодноразово було здійснено виклик відповідача у судове засідання - шляхом направлення судових повісток по місцю його проживання та розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення.

Представник третьої особи: органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання в якому просить розгляд справи провести без участі представника.

Обстеживши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України , батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (повнолітній) та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Через різні погляди на життя, рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2014 року (Справа №299/707/14-ц) шлюб позивачки з відповідачем розірвано. Дане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили (а.с.12).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У справі відповідач не надав жодного доказу, який би свідчив про те, що він належним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2012 року народженя, утверджує повагу до сім`ї, піклується про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, виховує сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв/вчиняє активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України.

З висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вбачається, що матір дитини, ОСОБА_1 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини підтримала доводи, викладені у позовній заяві та зазначила, що з ОСОБА_2 у шлюбі прожила разом 13 років. Від подружнього життя у них народилися діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У 2014 році шлюб між нею та батьком дітей - ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_2 тривалий час не приймає участі у вихованні синів, не відвідує їх, не цікавиться навчанням та успіхами, Як їй відомо зі слів батьків ОСОБА_2 останній з 2021 року проживає за кордоном. Зазначила, що з 2016 року стикається з труднощами виїзду ОСОБА_4 за кордон, через небажання батька дитини надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Також зазначила, що через відсутність згоди батька дитини не може прийняти в дар від своєї бабці частку квартири, оскільки у даному житлі зареєстрований малолітній ОСОБА_4 .

Малолітній ОСОБА_4 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини пояснив, що востаннє спілкувався з батьком по месенджері Х/іЬег влітку, коли повертався з відпочинку. Бачив батька лише на фотографіях. Подарунків батько йому не дарує, з днем народження не вітає. Хотів би спілкуватися з батьком, але останній до нього не телефонує.

Батько дитини, ОСОБА_2 , на засідання комісії з питань захиступрав дитини не з`явився. Про дату та час розгляду даного питання повідомлявся належним чином. Письмових пояснень з приводу питання позбавлення його батьківських прав не надав. Комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19.06.2014 у справі № 299/707/14-ц шлюб між батьками дитини розірвано.

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Працівниками відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району здійснено вихід за адресою проживання малолітнього ОСОБА_4 . Встановлено, що за вказаною адресою проживають: ОСОБА_1 (матір), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син) та ОСОБА_6 (баба). У помешканні створено належні умови проживання. Для виховання та розвитку ОСОБА_4 облаштовано кімнату. Дитина забезпечена усім необхідним. У сім`ї позитивні та доброзичливі стосунки. За результатами бесіди працівників відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району з малолітнім ОСОБА_4 з`ясовано, що хлопчик пам`ятає, як батько вітав його, коли йому виповнилося 9 років. Востаннє спілкувався з батьком 6 місяців тому.

З характеристики ОСОБА_4 , виданої СЗШ № 22 ім. В. Стефаника м. Львова від 05.08.2024 вбачається, що ОСОБА_4 навчається у даному навчальному закладі з третього класу. Батько дитини шкільним життям сина не цікавиться. Загальношкільні та батьківські збори відвідує завжди матір.

З виписки поліклінічного відділення Університетської лікарні Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького вбачається, що на огляди лікуючих лікарів ОСОБА_4 приходив у супроводі матері або баби.

З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2024 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування погоджено заяву ОСОБА_1 про виїзд малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за кордон України, що вказує на ухиляння ОСОБА_2 від надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Батько дитини, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, за інформацією служби у справах дітей Виноградівської міської ради ОСОБА_2 знаходиться у Голландії.

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформаціїдержавної прикордонної служби України, наданої на виконання ухвалиВиноградівського районного суду Закарпатської області від 12.11.2024 у справі № 299/6495/24, 03.11.2021 ОСОБА_2 було здійснено виїзд за кордон України. Іншої інформації немає.

Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_2 ухилився від виконання батьківських обов`язків, з метою захисту прав та інтересів малолітнього ОСОБА_4 , керуючись Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 19, 164 Сімейного кодексу України, «Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даних правовідносинах, для суду є безспірним, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. Однак, з іншої сторони обов`язковому дослідженню судом підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1,9 Конвенції про права дитини).

Встановлюючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в ст.29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. В даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейним кодексом України (статті 164-167).

В ході розгляду справи судом встановлено та не спростовано відповідачем, що він усвідомлено ухиляється від участі у вихованні свого малолітнього сина, не бажає піклуватися про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Таке, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

В даному випадку, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд знаходить підставним, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

В цій ситуації суд зобов`язаний дослідити найважливіше і найскладніше питання: наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини, без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав матері щодо малолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»).

Оцінюючи можливість забезпечення якнайкращих інтересів дитини, в даній справі суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, поведінка відповідачка, суд розцінює як ухилення від виховання ним дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є правовою підставою можливості позбавлення батьківських прав.

В ситуації, що розглядається судом береться до уваги те, що дитина проживає з матір`ю, вихованням дитини та забезпечує дитину лише матір. Як підтверджено письмовими доказами, він з дитиною не проживає вже протягом тривалого періоду часу і не приймає участь у вихованні та утриманні свого малолітнього сина, оскільки створив іншу сім`ю.

Відповідач в удове засідання не з`явився, правом на подачу відзиву не скористався, доказів які б вказували на його участь у житті дитини не надав, що, на переконання суду, свідчить про його байдужість, не зацікавленість, життям, здоров`ям дитини та подальшою долею своєї дитини. Під час судового розгляду жодним чином не продемонстрував суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною, і в такій ситуації на думку суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні сім`ї.

Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дитиною не зміняться в бік розлучення його з дитиною, яка разом з ним не проживає, важливим в даній ситуації є і те, що позбавлення батьківських прав не виключає можливості побачення батька із дитиною.

Позбавлення батьківських прав відповідача фактично і суттєво не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною, яка складається протягом тривалого часу.

Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію його прав.

Поряд з цим, суд наголошує, що застосовуваний захід не є безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому статтею 169 СК України.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006р.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо розлучення сторін, та позбавлення батьківських прав, з наведених вище мотивів та підстав що відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно також стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 200, 258, 259, 263-265, 280, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 150, 164-166, 169, 179, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП: НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , відносно малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП: НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , сплачений нею судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо