КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/9803/23 Головуючий у суді І інстанції Белоконна І.В.
Провадження № 22-ц/824/354/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов обґрунтував тим, що 22 січня 2023 року о 01 год. 40 хв. відносно нього працівниками Управління патрульної поліції у м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 462845, відповідно до якого він начебто керував транспортним засобом «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Бальзака, 79 у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року скасовано, провадження у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Позивач вказував, що з метою доведення своєї невинуватості та скасування адміністративної відповідальності він був змушений звертатись до платних послуг адвоката, у зв`язку з чим 09 березня 2023 року між ним та адвокатом Гулько Ж.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 09/1, згідно якого вартість наданих юридичних послуг склала 17 000,00 грн, що і є завданою йому матеріальною шкодою внаслідок незаконних дій працівників патрульної поліції.

Ураховуючи характер допущеної представниками органу державної влади протиправної дії у вигляді незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, він також зазнав душевних страждань та переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вплинуло на його звичний спосіб життя, необхідності відновлення своїх прав шляхом доказування неправомірності дій працівників поліції. При цьому його робота нерозривно пов`язана із регулярним використанням свого автомобіля в цілях отримання засобів для існування і це є його єдиним джерелом доходів, а позбавлення права на керування транспортним засобом змусило б його лишитись заробітку.

Звинувачення працівниками поліції в такому серйозному правопорушенні, санкція якого передбачає значне покарання, було приниженням його честі та гідності, як громадянина України, та вивело його з психологічної рівноваги. Тривалий час він відчував моральні страждання незаконним звинуваченням та повідомленням про сплату штрафу у значному розмірі, зокрема, про позбавлення прав керування транспортними засобами. Такими діями, що виразилися у неправомірному притягненні до адміністративної відповідальності, порушений нормальний хід його життя і йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 40 200,00 грн.

Зазначений розмір моральної шкоди позивач обґрунтував тим, що протокол був складений відносно нього 20 січня 2023 року і з цього моменту розпочалось його адміністративне переслідування, що тривало до моменту набрання законної сили рішення суду апеляційної інстанції про скасування адміністративної відповідальності (липень 2023 року) - тобто 6 місяців. 3 01 січня 2023 року мінімальна заробітна плата в Україні становить 6 700,00 грн в місяць, а отже завдана йому працівниками Управління патрульної поліції у м. Києві моральна шкода становить 40 200,00 грн (6 * 6 700,00 грн).

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, у розмірі 40 200,00 грн, матеріальні збитки у розмірі 17 000,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнутоз Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 17 000,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції в особі представника - Сокирко Г.П. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому аргументація суду під час ухвалення оскаржуваного рішення, що рішенням суб`єкта владних повноважень було завдано позивачу матеріальних збитків, які виразились у понесених витратах на правничу допомогу, є незаконним та неаргументованим.

Суд першої інстанції помилково прирівняв витрати на правову допомогу до матеріальної шкоди, тим самим порушуючи норми матеріально та процесуального права.

Відповідач зазначає, що витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи в суді, такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положення цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 03 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09.

Отже, витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення, не є тотожними реальним збиткам (грошова вартість внутрішнього майна та додаткові витрати на його відновлення) та не набувають відповідних ознак внаслідок нереалізації прав на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для їх ототожнення зі шкодою (збитками) у розумінні положення чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 925/245/19.

З огляду на викладене відповідач вважає, що в суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, які були понесені в межах іншої справи про адміністративне правопорушення № 754/1719/23.

Позивачправом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року апеляційне провадження в цій справі № 756/9803/23 було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року апеляційне провадження у справі поновлено та продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Департамент патрульної поліції оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди (збитків), а в іншій частині це судове рішення не оскаржується, тому відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 22 січня 2023 року о 01 год. 40 хв. відносно ОСОБА_1 працівниками Управління патрульної поліції у м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 462845, відповідно до якого позивач керував транспортним засобом «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Бальзака, 79 у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.

09 березня 2023 року між позивачем та адвокатом Гулько Ж.В. укладено договір про надання правової допомоги № 09/1, зокрема для захисту інтересів ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанціях. Додатком № 1 від 09 березня 2023 року до цього договору визначено, що адвокат надає Безуглому О.В. правову допомогу у справі № 754/1719/23 за протоколом про адміністративне правопорушення серії АДД № 462845 за частиною 1 статті 130 КУпАП, а вартість правової допомоги становить 17 000,00 грн.

Факт понесення позивачем вказаних витрат підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 9 від 24 червня 2023 року про сплату 13 300,00 грн та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2 від 09 березня 2023 року про сплату 3 700,00 грн адвокату Гулько Ж.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 09/1 від 09 березня 2023 року та додатку № 1 до даного договору.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року у справі № 754/1719/23 підставі вказаного вище протоколу серії ААД № 462845 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині компенсації матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відносно позивача працівниками патрульної поліції складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, однак постановою суду апеляційної інстанції провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, тому беручи до уваги, що з метою свого захисту ОСОБА_1 було витрачено 17 000,00 грн на правову допомогу адвоката, що є матеріальною шкодою та підтверджується відповідними доказами, наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку казначейської служби України завданих позивачу збитків.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 15, частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У відповідності до частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Так, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша

статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання, чи є факт складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції у разі подальшого закриття справи судом у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення підставою для відшкодування шкоди особі, стосовно якої складено протокол.

За результатом касаційного перегляду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2025 року, в якій зробила такі висновки про застосування норм права:

«Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила

статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР».

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вирішив спір в оскаржуваній відповідачем частині виходячи з того, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу такого порушення підтверджує незаконність складення працівниками патрульної поліції відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про завдання позивачу матеріальної шкоди у вигляді понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів з огляду на викладені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду не може погодитися з висновком районного суду про те, що факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу такого порушення безумовно свідчить про завдання позивачу майнової шкоди.

Суд першої інстанції не врахував, що у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Невідповідність вимогам закону дій працівників патрульної поліції, які склали протокол про наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП, в цій справі судом не встановлена.

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 754/1719/23 вбачається, що підставою для закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП за відсутності в його діях складу вказаного правопорушення стало те, що у справі не зібрано достатньої кількості доказів, які б указували на доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Тобто відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача встановлена судом за результатами оцінки всіх доказів у справі № 754/1719/23, які, на думку суду апеляційної інстанції, у свої сукупності вказували на недоведеність у ході провадження у цій справі факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, що не доводить очевидної протиправності дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції не врахував, що рішенням у справі про адміністративне правопорушення не встановлено, що складений за результатами ДТП протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, та те, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення дії патрульного поліцейського були протиправними.

Оскільки суд першої інстанції не встановив неправомірності у діях працівників патрульної поліції під час складання стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, то немає підстав для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, у позивача не виникло право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд помилково прирівняв витрати на правову допомогу до матеріальної шкоди (збитків).

В розумінні положень частини другої статті 22 ЦК Українизбитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 03 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400цс18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191цс19).

Таким чином, заявлена позивачем до стягнення сума витрат на оплату правничої допомоги у справі про адміністративне правопорушення не є збитками, оскільки такі витрати за правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з поведінкою працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, в якій відсутні ознаки протиправності та/або свавільності.

Отже, суд першої інстанції неправильно визначився із характером спірних правовідносин у цій частині та неправильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до них, не врахувавши суть спору та заявлених позивачем вимог, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкодиухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За подання апеляційної скарги Департамент патрульної поліції сплатив судовий збір у розмірі 1 610,40 грн, тому ці витрати слід компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 рокув частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Компенсувати Департаменту патрульної поліції за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 610,40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А.Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній