Справа № 346/100/24
Провадження № 2/346/114/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.

представника позивача - Чухась М.С. (в режимі відеоконференції)

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 - Остяка В.В.

представника третьої особи - Гриньківа І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

08.01.2024р. ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Чухась Майю Степанівну, звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому просила витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль «Volkswagen Passat» тип кузова седан-в, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

І. Позиції сторін та третьої особи у справі.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 була власником автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_3 , який у 2019 році вона передала своєму зятю ОСОБА_1 у тимчасове користування, передавши при цьому йому реєстраційне свідоцтво на зазначене авто. При цьому, жодних побажань на вчинення від її імені будь-яких дій із розпорядження транспортним засобом, позивач не висловлювала, відповідних повноважень на розпорядження даним майном не передавала. Зі спливом деякого часу ОСОБА_2 стала вимагати повернення її автомобілю, однак відповідач не реагував. У серпні та жовтні 2022 року позивач звернулася із заявами до правоохоронних органів, однак усі обставини правовідносин не були перевірені належним чином, письмові документи не витребовувались та їм не було надано належну юридичну оцінку. За наслідками поверхневої перевірки, ОСОБА_2 отримала формальну відписку, яка гуртувалась на усних неправдивих свідченнях відповідача. Об`єктивними ж обставинами, які були встановлені представником позивача є наступні. Так, на адвокатський запит було отримано відповідь від РСЦ ГСЦ МВС у Хмельницькій області від 05.04.2023р. №31/22-ч-28аз, з якої стало відомо, що 30.08.2019р. автомобіль перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу №6329/19/023307 від 30.08.2019р. та договору комісії №023307 від 30.08.2019, укладеним з СГ «Бімер». Реєстрація здійснена ТСЦ №2641 РСЦ ГСЦ МВС у Івано-Франківській області. З отриманих документів, які стали підставою для перереєстрації було встановлено, що новим власником транспортного засобу став відповідач у справі за допомогою підробленого підпису позивача на договорі комісії. На підставі та з використанням підроблених документів, працівниками ТСЦ 2641 були вчинені дії з перереєстрації ТЗ з позивача на нового власника ОСОБА_1 зі зміною номерного знаку на НОМЕР_2. ОСОБА_2 категорично заперечує, що підпис в документі належить їй, оскільки даний договір вона не укладала та не підписувала, за місцем вчинення даного правочину (м. Рівне) ніколи не перебувала. Як стало відомо, на підставі підробленого договору комісії, цього ж дня 30.08.2019р. був укладений договір купівлі-продажу 6329/19/023307 між ТОВ «Бімер» та ОСОБА_1 де вказано, що предметом його укладення стала купівля-продаж автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_3 , який зареєстрований за власником 24.06.2006р. Однак, дана дата реєстрації, як і підпис в договорі комісії, є невірною, що свідчить про поспіх при їх укладенні, невпевненість у діях сторони відповідача, формальне відношення до об`єктивних обставин. Таким чином, позивач вказує, що майно вибуло із її власності незаконно та всупереч її волі шляхом підроблення її підпису в договорі комісії.

Позиція відповідача.

17.04.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Остяк В.В. подав до суду відзив в якому просив поновити строк на його подачу та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою позицію мотивував тим, що у 2019 році ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 перебували в гостях у матері дружини - ОСОБА_2 . В ході розмови, остання запропонувала придбати належний їй автомобіль «Volkswagen Passat» на що останні погодились. Попередня ціна була зазначена у розмірі 2000 доларів США. У серпні 2019 року відповідач передав особисто позивачу грошові кошти в сумі 105220 грн., в якості оплати вартості автомобіля. Надалі, за своєю ініціативою ОСОБА_2 організувала оформлення документів, необхідних для продажу транспортного засобу. Так, 30.08.2019р. ТОВ «Бімер» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір комісії № 023307. Даний договір був підписаний особисто позивачем. В подальшому, на підставі договору комісії №023307 від 30.08.2019р., ТОВ «Бімер», діючи за дорученням позивача, уклав з відповідачем договір купівлі-продажу транспортного засобу №6329/19/023307 від 30.08.2019р. Таким чином, внаслідок укладення вказаних договорів, ОСОБА_1 правомірно набув у власність транспортний засіб «Volkswagen Passat» тип кузова седан-в, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_3 та здійснив його перереєстрацію зі зміною номерного знаку на НОМЕР_2 . Відтак, представник відповідача вважає відсутніми правові підстави для витребування майна у ОСОБА_1 , оскільки майно вибуло з володіння позивача правомірно, за волею власника та на підставі укладеного правочину. Доказів на спростування даних обставин сторона позивача не надає, а тому автомобіль не підлягає витребуванню від відповідача як добросовісного набувача за віндикаційним позовом. Крім цього, вказав, що восени 2020 року ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль, а тому позовні вимоги у справі пред`явлені до неналежного відповідача, що також є самостійною підставою для відмови в позові. Також вважає, що позов було подано з підстав неприязних відносин між сторонами, оскільки позивач бажала переїзду сім`ї відповідача з Івано-Франківської області в Хмельницьку за її місцем проживання. Однак, такий переїзд не відбувся, а тому ОСОБА_2 має образу.

Відповідь на відзив сторона позивача до суду не подавала.

Позиція третьої особи.

24.04.2024р. Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях подав до суду свої письмові пояснення, в яких зазначив, що вони являються відокремленим структурним підрозділом Головного сервісного центру МВС, утвореному на правах філії без статусу юридичної особи і до їхніх повноважень зокрема належить державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, окрім іншого договори комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником (п. 8 Порядку 1388). Згідно результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС Єдиного державного реєстру МВС, автомобіль на ОСОБА_2 було зареєстровано 28 травня 2016 року в ТСЦ №6841 (м. Хмельницький) з видачою їй свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та державного нмоерного знаку НОМЕР_3 . 30 серпня 2019 року автомобіль в ТСЦ №2641 (на правах відділу м. Івано-Франківськ) РСЦ ГСЦ МВС справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (далі ТСЦ №2641) було перереєстровано на нового власника ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу вчиненого у суб`єкта господарювання з видачою йому Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та державного номерного знаку НОМЕР_2 . Під час перевірки за Єдиним державним реєстром МВС, іншими наявними базами даних, будь-яких обмежень, обтяжень, арештів виявлено не було. Відтак, працівниками ТСЦ №2641 було в повній мірі дотримано приписи Порядку №1388 та Закону № 3353 щодо перереєстрації автомобіля. Просили врахувати дані пояснення при розгляді справи.

II. Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2024р. вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Passat» тип кузова седан-в, номер кузова НОМЕР_1 останній відомий д.н.з. НОМЕР_2 . В решті вимог заяви відмовлено.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.02.2024р. відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 06.03.2024р. з викликом учасників справи.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.03.2024р. задоволено клопотання представника позивача Чухась М.С. про витребування доказів. Витребувано з ТСЦ №2641 РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області повну інформацію щодо реєстрації автомобіля «Volkswagen Passat» тип кузова седан-в, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , а також оригінал договору комісії №023307 від 30.08.2019р.

Ухвалами Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.05.2024р. до участі в справі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також задоволено клопотання представника позивача Чухась М.С. та представника відповідача Остяка В.В. про витребування доказів. Витребувано від сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області інформацію щодо стадії розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 06 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України, зокрема, чи було вказане кримінальне провадження закрито. Витребувано у ТОВ «Бімер» наступну інформацію: чи працював у товаристві та яку посаду обіймав ОСОБА_7 ; яким документом підтверджувались його повноваження з укладання договору комісії №023307 від 30.08.2019р. та договору купівлі-продажу від імені товариства станом на 30.08.2019р. Витребувано у ТОВ «Бімер» копії документів, які підтверджували право товариства на здійснення комісійної діяльності (із вживаними транспортними засобами) станом на 30.08.2019р. Витребувано у ТОВ «Бімер» оригінал договору комісії №023307, укладений 30.08.2019р. між ТОВ «Бімер» від імені якого діяв ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.07.2024р. клопотання представника позивача Чухась М.С. про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відомості щодо здійснення трудової діяльності ОСОБА_7 - довідку форми ОК-5. Витребувано у Головному сервісному центрі МВС інформацію про те, чи перебувало на обліку станом на 30 серпня 2019 року ТОВ «Бімер» (), як комісіонер, який здійснює торгівлю вживаними транспортними засобами.

Крім цього, ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.07.2024р. задоволено клопотання представника позивача Чухась М.С. про застосування заходу процесуального примусу. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Бімер» у дохід державного бюджету штраф у розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 коп.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.09.2024р. частково задоволено клопотання представника позивача Чухась М.С. про залучення третьої особи. Замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Територіальний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ №2641 на належну - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (, 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 11). В задоволенні клопотання представника позивача Чухась М.С. про витребування доказів, а саме Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Бімер» відмовлено, про що постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначити справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях про витребування майна з чужого незаконного володіння до судового розгляду по суті.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 10.10.2024р. визнано явку позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 в судові засідання на розгляд цивільної справи обов`язковою.

Не дивлячись на наявність ухвали про визнання явки в судові засідання обов`язковою, ОСОБА_2 в судове засіданні не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила. Її представниця Чухась М.С. подала 18.11.2024р. до суду заяву, в якій вказала, що позивач перебуває за кордоном в Республіці Польща та не може з`явитися в судове засідання. Уся інформація, яку вона може повідомити суду, з`ясована представником та буде доведена нею.

Крім цього, 21.01.2025р. Чухась М.С. подала до суду додаткові письмові пояснення в яких зазначила, що 21.07.2023р. ОСОБА_2 стало відомо про відчуження належного їй автомобілю без її участі, тобто про порушення її права власності. Сторона позивача категорично заперечує присутність власника у м. Рівне при складанні договору комісії та його підпису. З огляду на викладене, інформація, яка міститься у позові та у доданих до нього документах, повно та об`єктивно вказує, що про порушення своїх прав ОСОБА_2 вперше стало відомо у серпні 2023 року - щодо відчуження автомобіля ОСОБА_1 та у квітні 2024р. - щодо відчуження автомобілю ОСОБА_3 . І саме з тієї підстави, що позивач жодного разу не виявляла своєї волі на відчуження автомобіля, який є предметом спору, не підписувала договір комісії та ніколи у житті не була у м. Рівне, вона звернулася за відновленням своїх прав до суду. Також зазначила, що найближчі сервісні центри від місця проживання позивача знаходяться за 50 км. у м. Хмельницький та у м. Дунаївці, тоді як м. Рівне розташоване на відстані 250 кв. від місця проживання позивача і на відстані 322 км. від місця проживання відповідача, а тому є незрозумілим потреба в укладенні та оформленні договору в даному населеному пункті, яке знаходиться на відстані в п`ять разів більшій ніж інші ТСЦ.

Представник позивача Чухась М.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах, зазначених в позовній заяві. Зазначила, що позивач була власником автомобілю «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_3 , який з 2019 року надала в користування ОСОБА_1. При цьому, свого дозволу на розпорядження та відчуження даного транспортного засобу відповідачу не надавала. Через деякий час стала вимагати повернення автомобіля, але відповідач його не повернув. У серпні 2023 році позивач звернулась до правоохоронних органів та з`ясувала, що автомобіль продано. ОСОБА_2 заперечує, що підписувала договір комісії від 30.06.2019 року. Договір комісії укладений від імені ТОВ «Бімер» в особі Омельчука без зазначення, яке відношення він має до ТОВ «Бімер». Внаслідок цих маніпуляцій, позивач була позбавлена власності, а тому змушена звертатися з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Також представник вказала, що відсутня потреба у визнанні договорів комісії та купівлі-продажу недійсними, оскільки вони являються такими в силу того, що були укладені особою, яка не мала на це повноважень. Правовою підставою, з яких вона вважає укладені правочини недійсними, зазначила недотримання вимог ст. 203 ЦК України. При цьому, зазначила, що підтвердити виконання підпису не позивачем змоги не має, оскільки відсутній оригінал договору комісії, що унеможливлює проведення почеркознавчої експертизи. Вказала, що тільки у 2022 році позивач почала звертатися до правоохоронних органів, оскільки до того часу вважала, що відповідач (який на той час ще був зятем Плавуцької) добровільно поверне їй автомобіль.

В судових дебатах представник позивача Чухась М.С. зазначила, що вважає, що ними було надано достатньо доказів, які не були спростовані відповідачем, щодо незаконно вибуття з власності ОСОБА_2 її транспортного засобу, а тому є всі підстави для витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння. Також пояснила, що договір комісії №023307 від 30.08.2019, був укладений від імені ТОВ «Бімер» ОСОБА_7 , який не мав повноважень на його укладення. Крім цього вказала, що позивачка заперечує свої поїздки в м. Рівне, підписання договору та отримання коштів від Савицького в якості оплати за придбаний автомобіль. Оскільки автомобіль вибув з володіння власника без його волі, представниця наполягала на задоволенні позовних вимог та просила витребувати транспортний засіб «Volkswagen Passat» в обох відповідачів, зокрема і у ОСОБА_3 . Судові витрати в тому числі і витрати на правничу допомогу стягнути з відповідачів.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що автомобіль «Volkswagen Passat» належав його тещі ОСОБА_2 . В 2019 році остання передала його йому в користування. З часом позивач дізналася, що він бажає придбати собі автомобіль та запропонувала купити належний їй автомобіль, яким він користувався. Він погодився, оскільки вже вклав в цей автомобіль певну суму грошей, та приїхав до неї додому в Хмельницьку область. Вони погодили вартість автомобіля в сумі 2000 доларів США. Хотіли перереєструвати автомобіль в м. Хмельницький, але в сервісному центрі були черги і їм, знайомий Плавуцької запропонував поїхати в м. Рівне, де вони і оформили договори комісії та купівлі-продажу транспортного засобу. Пам`ятає, що підписував угоди, але деталі оформлення не пам`ятає. Після цього, він відвіз тещу додому і поїхав до себе додому. Перереєстрацію він зробив пізніше в м. Івано-Франківськ. Через рік чи два продав даний автомобіль по оголошенню ОСОБА_3 , яку він особисто до цього не знав. Звертав увагу, що транспортним засобом користувався близько 2 років, автомобіль в користування йому передала теща, яка в подальшому і була ініціатором укладення договору купівлі-продажу. Він погодився на переоформлення, оскільки користувався даним автомобілем та вкладав в нього кошти, а тому бажав оформити своє право власності на нього. Кошти позивачу за автомобіль передавав він особисто, але розписку про їх отримання вона не писала, оскільки між ними планувалось укладення угоди та були довірливі відносини, як між членами родини. Також пояснив, що не пам`ятає хто підписував договір комісії з буку коміссіонера. Договори вони оформлювали не в сервісному центрі, але обидва правочини були підписані в одному місці в м. Рівне, куди вони приїхали з м. Хмельницький за порадою якогось знайомого ОСОБА_2 . Після укладення, якісь документи їм видавались на руки, але що саме він не пам`ятає. Грошові кошти він передав позивачу в гривнях в сумі, еквівалентній 2000 доларів США. Яка точно це була сума пригадати не може. Кошти були передані вдома в тещі, після чого вони поїхали оформляти угоду.

В судових дебатах ОСОБА_1 зазначив, що з позовом не згідний, оскільки продаж автомобілю було здійснено за ініціативною самої позивачки.

Представник відповідача Остяк В.В. в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що ОСОБА_2 декілька разів зверталась до правоохоронних органів, однак кримінальне провадження за її зверненням про незаконні дії відповідача закривалось. Зі слів відповідача авто передано йому добровільно і він користувався ним відкрито та правомірно. ОСОБА_2 продала авто ОСОБА_1 , фактично передала предмет відчуження, а також документи на нього. В свою чергу ОСОБА_1 передав позивачу грошові кошти. Договори про комісію і купівлю-продажу підписані сторонами, які їх уклали, зворотнього позивачем не доведено. Перереєстрація транспортного засобу відбувалась в м. Івано-Франківську в сервісному центрі №2641, а договір комісії укладався в м. Рівне. Зі слів відповідача вказане відбувалось, оскільки в ТСЦ м. Хмельницька були черги і їм порадили поїхати в місто Рівне. Доказів сплати грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 немає.

В судових дебатах Остяк В.В. вказав, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги в ході судового розгляду здобуто не було. Надання позивачем у 2019 році відповідачу автомобіля у тимчасове користування та передання реєстраційного документу на нього свідчить про правомірний спосіб набуття та володіння ОСОБА_1 вказаним транспортний засобом. Відповідач не тільки правомірно за волею позивача набув автомобіль у володіння, але з часом за згодою ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на нього. Будь-яких доказів того, що мало місце підроблення підпису позивача чи вчинялись інші неправомірні дії, спрямовані на відчуження належного позивачці транспортного засобу з боку відповідача чи інших осіб, матеріали справи не містять. Відкрите за заявою ОСОБА_2 кримінальне провадження за ознаками вчинення ОСОБА_1 проступку, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України було закрито, оскільки протиправності дій відповідача встановлено не було. В силу принципу правомірності правочину, саме позивач повинна була довести, що укладений договір комісії №023307, як і укладений на його підставі договір купівлі-продажу №6329/19/023307 є недійсними. Крім цього, витребування майна шляхом віндикації можливе лише у випадку відсутності між власником майна і володільцем договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору (правова позиція, викладена в постановах ВС від 26.03.2024р. № 137/201/23 та від 18.05.2020р. справа № 381/3165/17). Також посилався на пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки спірний транспортний засіб вибув із власності ОСОБА_1 восени 2020 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що реалізація транспортного засобу відбувається торгуючою організацією. Ці правочини не вкладалися в сервісному центрі, адже торгуючі організації самі перевіряють документи на підставі яких укладаються договори. Сервісний центр перереєстровує право власності на підставі цих договорів. Працівники сервісного центру перевірили чи перебуває транспортний засіб під арештом тощо. З приводу акту про знищення пояснив, що він встановлений спеціальною формою. Для здійснення комісійної діяльності необхідно мати приміщення, майданчик, працівників та дозвіл Головного сервісного центру на здійснення цієї діяльністю. Копії договорів зберігається в торгуючої організації. Станом на 30.08.2019 року ТОВ «Бімер» мають такий дозвіл (ліцензію) та право на здійснення торгівлі транспортними засобами. Знищення договору комісії підтверджується актом від 24.02.2023 року, окрім договору, знищені всі матеріали, які стали підставою для перереєстрації транспортного засобу, що вказано в пункті 75 акту. Акт про знищення складається відповідно до вимог підзаконних нормативно-правових актів. Копії даних документів позивач міг отримати тільки у вигляді сканкопій, адже оригінали договорів знищені.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволенню виходячи із наступного.

III. Фактичні обставини справи.

З матеріалів справи встановлено, що 30 серпня 2019 року між ТОВ «Бімер» (комісіонер) в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (комітент) був укладений договір комісії № 023307. Договір підписаний сторонами (а.с. 5).

Відповідно до положень п. 1.1 договору комісії № 023307, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «Volkswagen Passat» седан-в, колір синій, номер кузова НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за власником транспортного засобу 24.05.2006р. за ціною погодженою сторонами, а саме 105220,00 грн.

Також, 30.08.2019 року між ТОВ «Бімер», який діє на підставі договору комісії №023307 від 30.08.2019р., укладеного з власником транспортного засобу, в особі ОСОБА_7 (уповноваженого наказом (дорученням)) з однієї сторони (продавець) та ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_6 від 16.07.2003р. виданий Коломийським РВ УМВС, з іншої сторони (покупець) був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №6329/19/023307 (а.с. 6).

Згідно п. 1.1 договору №6329/19/023307, на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п. 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України) марки «Volkswagen» модель «Passat» седан-в, колір синій, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за власником (Комітентом за договором комісії) транспортного засобу 24.05.2006р.

Пунктами 2.1 та 2.2 договору №6329/19/023307 передбачено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості на момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього договору. Положеннями п. 3.1 договору визначено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 105 220,00 гривень.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 підтверджується реєстрація шлюбу 18.04.2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , актовий запис 36, складений Городоцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Хмельницькій області (а.с. 75).

Зі змісту довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО №11615 від 31.10.2022р. вбачається, що 18.10.2022р. ОСОБА_2 звернулася з повідомленням про те, що її зять ОСОБА_1 здійснив переоформлення автомобіля «Фольксваген Пасат», який належить заявниці без її на те згоди. Опитаний по даному факту ОСОБА_1 пояснив, що автомобіль був переоформлений у сервісному центрі МВС України в м. Івано-Франківськ за згодою власниці ОСОБА_2 , яка під час переоформлення перебувала у вищевказаному закладі та ставила свої підписи на документах. Додав що переоформлення відбувалось близько 5-ти років тому, яку саме суму котів заплатив не пам`ятає. Вищевказаний автомобіль перебуває у власності іншої особи, оскільки він його продав. Письмово опитати по даному факту ОСОБА_4 не представилось можливим, оскільки остання відмовилась від надання письмових пояснень так як вказала, що дані звернення відбуваються систематично. Однак усно повідомила, що в 2019 році разом з чоловіком ОСОБА_1 перебувала в гостях у своєї матері ОСОБА_2 , яка запропонувала купити в неї автомобіль «Фольксваген Пасат». Вони погодились та передали заявниці грошові кошти в сумі близько 2000 доларів США, після чого переоформлення відповідних документів відбулось в м. Івано-Франківськ. ОСОБА_2 всі відповідні документи на автомобіль підписувала самостійно та переоформлення відбувалось за її згодою. В зв`язку з даними обставинами перевірку по даному факту припинено (а.с. 7).

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Хмельницькій області від 05.04.2023р., наданого у вигляді відповіді адвокату Чухась М. вбачається, що за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів єдиної інформаційної системи МВС, автомобіль марки «Volkswagen Passat» 1999 р.в. кузов № НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_3 , 28.05.2016 року реєструвався на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_8 . 30.08.2019 даний автомобіль перереєстровано за договором купівлі-продажу №6329/19/023307 від 30.08.2019, договором комісії №023307 від 30.08.2019 укладеним в СГ «Бімер» на нового власника, ТСЦ 2641 РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області. В наданні решти запитуваної інформації про актуального власника транспортного засобу відмовлено. Щодо надання документів рекомендовано звернутися до ТСЦ 2641 (а.с. 8-9).

Згідно витягу з ЄРДР, 06.02.2024р. були внесені відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000030. В короткому викладі обставин зазначено: 05.02.2024р. до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла ухвала Коломийського міськрайонного суду, якою зобов`язано внести в ЄРДР на підставі звернення ОСОБА_2 відомості про те, що ОСОБА_1 підроюив договір купіівлі-продажу транспортного засобу від 30.08.2019р. №6329/19/023307, що стало підставою для реєстрації ТСЦ 2841 (м. Івано-Франківськ) автомобіля марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 на його ім`я. ОСОБА_2 договір на відчуження свого автомобіля не підписувала (а.с. 43).

Листом від 08.04.2024р. дізнавач Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Левицька Л. повідомила адвоката Остяка В.В. про те, що підслідність кримінального провадження №0000030 від 06.02.2024р. визначено за сектором дізнання Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області (м. Івано-Франківськ, вул. Бельведерська, 32) (а.с. 81, 87).

Станом на 24.05.2024р. досудове розслідування кримінального провадження №0000030 ще проводилось, що підтверджується листом дізнавача СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Д.Андрейчук. (а.с. 133, 140).

Відповідно до листа заступника начальника сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 10.09.2024р. №18189/108/46/02-2024, станом на дату надання відповіді кримінальне провадження №0000030 за ст. 358 ч.1 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Згідно довідки про результати аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України вбачається, що автомобіль «Volkswagen Passat» 1999 р.в. був зареєстрований на ОСОБА_2 28 травня 2016 року в ТСЦ №6841 (м. Хмельницький) з видачою їй свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та державного номерного знаку НОМЕР_3 . 30 серпня 2019 року автомобіль в ТСЦ №2641 (на правах відділу м. Івано-Франківськ) РСЦ ГСЦ МВС справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях було перереєстровано на нового власника ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу. Новому власнику видано свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 94).

На виконання ухвали Коломийського міськрайонного суду від 06.03.2024р. про витребування доказів, ТСЦ №2641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях надіслало лист від 13.04.2024р. №31/28/1-2641-1041 в якому зазначило, що згідно баз даних Єдиного державного реєстру МВС України, автомобіль «Volkswagen Passat» 1999 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 був перереєстрований 30.08.2019р. на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Матеріали, які стали підставою для перереєстрації - знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 60, 142).

Відомості про знищення документів, які стали підставою для реєстрації договорів комісії та купівлі-продажу з 02.01.2019 по 31.12.2019р. в тому числі і спірного автомобіля підтверджуються актом від 24.02.2023р. № 31/9-2051-2023, номер запису 75 (а.с. 189-192).

В листі-відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 18.04.2024 № 31/28/1-1390 на адвокатський запит Остяка В.В. зазначено, що згідно баз даних Єдиного державного реєстру ТЗ МВС за громадянином ОСОБА_1 , 01.06.1986 р. автомобіль марки «Volkswagen Passat» кузов № НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 з 08.10.2020 року на обліку не перебуває. Згідно ЄДР ТЗ, 08.10.2020р. зазначений вище автомобіль перереєстрований в ТСЦ 2641 на іншу фізичну особу на підставі договору купівлі-продажу, виданий суб`єктом господарювання.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №16/2020-0710, укладеного між ТОВ ВКФ «Кобус» та ОСОБА_3 , остання придбала автомобіль «Volkswagen Passat» кузов № НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 за 110 000,00 гривень. (а.с. 103-104).

За даними коду , основним видом діяльності ТОВ «Бімер» є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (КВЕД 45.20). Іншим видом діяльності є також торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, торгівля іншими автотранспортними засобами та ін. Директор ОСОБА_10 . Адреса знаходження: м. Рівне, вул. Енергетиків, 4. (а.с. 154, 227-229, 232-234).

Зі змісту листа РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, який надійшов до суду 02.10.2024р. на виконання ухвали суду про витребування доказів від 17.07.2023р. слідує, що станом на день перереєстрації транспортного засобу «Volkswagen Passat» кузов № НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 і по сьогодні, ТОВ «Бімер» здійснює свою діяльність у сфері оптової і роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами, та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, с/г технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими т/з та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку (т.2 а.с. 6-7).

Також в листі Головного сервісного центру МВС за вх. Реєстр. № 19831/24 від 31.10.2024р. вказано, що відповідно до даних електронного реєстру, який веде ГСЦ МВС, ТОВ «Бімер» код ЄДРПОУ серпня 2019 року здійснювало свою діяльність без обмежень. (т.2 а.с. 22).

З довідки ОК-5, наданої ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на виконання ухвали суду про витребування доказів від 17.07.2024р. вбачається, що страхувальниками ОСОБА_7 РНОКПП НОМЕР_9 були: ПТУ №10, технічний коледж українського державного університету водного господарства та природокористування, ПСП «Зірка», ТОВ «Бімер» та ТОВ «Фірма ОЛС». В 2019-2020рр. ТОВ «БІМЕР» сплачувало пенсійний податок за ОСОБА_7 , що прослідковується з коду ЄДРПОУ даного товариства. Вказані обставини підтверджують перебування ОСОБА_7 в трудових відносинах з ТОВ «Бімер» (а.с. 204-205).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін та оцінка суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України та частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В даній справі ОСОБА_2 просила захистити її право власності на автомобіль марки «Volkswagen Passat» тип кузова седан-в, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 шляхом його витребування із чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 317 та частиною першою статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно із наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 зазначеного Кодексу).

Судом встановлено, що за наслідками укладання між ТОВ «Бімер» та ОСОБА_2 договору комісії № 023307 та між ТОВ «Бімер» і ОСОБА_1 договору купівлі-продажу транспортного засобу №6329/19/023307, відповідач набув та перереєстрував на своє ім`я спірний транспортний засіб.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 вказувала, що належний їй автомобіль вибув з її володіння не з її волі, оскільки жодних договорів на його відчуження вона не укладала та не підписувала, до м. Рівне, де був укладений договір комісії, ніколи не їздила.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В судовому засіданні представник позивача посилалась на порушення вказаної норми, стверджуючи, що при укладенні договору комісії було порушено вимоги щодо його форми, оскільки ОСОБА_2 вказаний правочин не підписувала.

Згідно ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

В постанові від 22.01.2019р. по справі №145/145/17 Верховний Суд зазначив, що загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200 (далі - Порядок N 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком N 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів" від 18 листопада 2015 року N 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

В даній справі встановлено, що укладені договір комісії №023307 та договір купівлі-продажу 6329/19/023307 по своїй формі, змісту, місцю та процедурі укладення відповідають вимогам законодавства, а також містять підписи сторін.

За положеннями ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ч.1, 2 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказуючи на те, що підпис від імені ОСОБА_2 в договорі комісії №023307 виконаний не позивачем і як наслідок заперечуючи факт вчинення даного правочину, сторона позивача жодних доказів на підтвердження даних обставин не надала, а тому в суду відсутні підстави для сумніву в правомірності даної угоди.

Суд бере до уваги, що оригінал договору комісії №023307Ю, який витребовувався судом із ТСЦ №2641, був знищений за закінченням строків зберігання даних документів, що унеможливило вирішення питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, клопотання про призначення якої заявляла представник позивача з метою доведення підставності позовних вимог. Проте, відсутність можливості отримання доказу (висновку експертизи) жодним чином не може слугувати достатньою підставою для спростування презумції правомірності укладеного договору, оскільки в зворотному випадку доказування буде базуватися на припущенні, що напряму суперечитиме ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, суд доходить висновку, що набуття ОСОБА_1 права власності на автомобіль «Volkswagen Passat» відбулося на підставі договору, укладеного з попереднім власником ОСОБА_2 через комісіонера, недійсність якого судом не встановлена, а тому витребування майна шляхом віндикації за встановлених договірних відносин між сторонами спору, застосовано бути не може.

Доводи представника позивача, висловлені нею в судових дебатах, про недійсність договору комісії №023307 через укладення його від імені ТОВ «Бімер» ОСОБА_7, який начебто не був працівником даного товариства та не мав права підпису, суд також знаходить безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріалами справи було підтверджено, що ТОВ «Бімер» сплачувало в ПФУ податки за ОСОБА_7 в 2019-2022рр. (довідка ОК-5), що свідчить про наявність між ними трудових відносин.

Крім цього, суд зауважує, що в ході підготовчого провадження у справі сторона позивача підстави позову не змінювала, відповідних заяв не подавала, тобто підтримувала вимоги на підставах, викладених в позовній заяві, а саме вибуття автомобілю з власності ОСОБА_2 за відсутністю її волі внаслідок підробки її підпису на договорі.

Суд також вважає ґрунтовними посилання представника відповідача Остяка В.В. на неналежність, як відповідача по даним позовним вимогам ОСОБА_1 , оскільки останній вже не являється власником спірного транспортного засобу.

Так, відповідно до ч.2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 14-61цс18)).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила витребувати із чужого незаконного володіння її автомобіль «Volkswagen Passat» у ОСОБА_1 . В ході розгляду справи було встановлено, що даний транспортний засіб в жовтні 2020 року був відчужений відповідачем за відплатним договором ОСОБА_3 через комісіонера ТОВ ВКФ «Кобус». За клопотанням представника позивача суд залучив нового власника автомобіля до участі в справі в якості співвідповідача. Однак, в ході розгляду сторона позивача свої позовні вимоги не уточнила та фактично ніяких віндикаційних вимог до ОСОБА_3 , як належного відповідача, не пред`явила. Відтак, суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 окрім їх безпідставності також не підлягають задоволенню у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача, що узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 463/4616/18).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Відповідач про компенсацію судових витрат не заявляв, а тому дане питання судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 77, 78, 80, 81, 83, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України; суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Третьякова І. В.