Провадження № 2/752/3155/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , через адвоката Ковалевську Д.С. (ордер, свідоцтво а.с.48, 49), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 39 238,24 грн, на відшкодування моральної - 5 000,00 грн, витрати за проведення оцінки - 4 000,00 грн, витрати на правничу допомогу - 5 000,00 грн та судовий збір.

Позов мотивовано тим, що 21 червня 2024 року о 21:00 по вул. В. Васильківській, 102 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Yamaha», державний номерний знак (далі - д.н.з) НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля «Hyudai»,д.н.з. НОМЕР_2 , який належть на праві власності ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/13943/24 від 11 вересня 2024 року у вчинені ДТП було визнано винним відповідача ОСОБА_2 .

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з звітом про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 254/06-24 від 01 липня 2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyudai», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 83 275,59 грн, а вартість матеріального збитку (що становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) становить 38 154,47 грн, без урахування ПДВ.

МТСБУ 25 вересня 2024 року було сплачено позивачу регламентну виплату у сумі 44 037,35 грн.

Позивач вважає, що після виплати МТСБУ страхового відшкодування він має право вимагати від відповідача сплатити різницю між вартістю відновлювальних робіт (83 275,59 грн), необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, і сумою страхового відшкодування (44 037,35 грн), а також сплатити витрати за проведення оцінки за звітом (4 000,00 грн), що разом становить 43 238,24 грн.

Крім того, позивачу було спричинено моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, завдану в результаті протиправних дій відповідача пошкодженням автомобіля позивача, що вплинуло на якість його повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що позивач вимушений був витрачати час на пошук експертної установи, звертатись до СТО та МТСБУ, за допомогою до юристів.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідачу направлялись копії ухвали суду про відкриття провадження, позовної заяви з додатками за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , відповідно до відповіді № 878310 від 31 жовтня 2024 року є Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.54).

Поштове відправлення повернулось до суду без вручення з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Справа розглядається за правилами ст. 279 Цивільного процесуального Кодексу (ЦПК) України у спрощеному позовному порядку без виклику сторін.

Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року (справа № 752/13943/24), 21 червня 2024 року о 21:00 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Yamaha», д.н.з НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. В.Васильківській, 102, при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Hyudai», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зустріч, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив п.2.3 б), п.13.3 ПДР України. Водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн. (а.с.12,13).

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки останній має право на відшкодування майнової шкоди, як потерпіла особа, та наявності вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля «Hyudai», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , остання дата реєстрації - 03 січня 2018 року (а.с.7).

Позивач вказував, що оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, він звертався із заявою про подію ДТП до Моторного транспортного страхового бюро України, що підтверджено повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 05 липня 2024 року та описом вкладення у поштове відправлення від 06 липня 2024 року (а.с. 32-34).

Позивач вказує, що МТСБУ здійснило регламентну виплату у розмірі 44 037,35 грн та надає скрін копію по зарахуванню виплати по справі № 105053 у вказаній сумі від 25 вересня 2024 року (а.с.37).

Позивачем наданий звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 254/06-24, складеного ТОВ «Клевер Експерт» 01 липня 2024 року на замовлення ОСОБА_1 оцінювачем ОСОБА_3 , який має кваліфікацію оцінювача (а.с.28,29).

Відповідно до звіту, дата оцінки - 24 червня 2024 року, дата завершення складання звіту - 01 липня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ автомобіля «Hyudai», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ становить 45 785,37 грн, вартість матеріального збитку без урахування ПДВ - 38 154,37 грн, а вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу на момент проведення дослідження становить 83 275,59 грн (а.с. 14-29).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 64 від 01 липня 2024 року відповідач сплатив за складання оцінки матеріального збитку 4 000,00 грн (а.с.30).

Як зазначено у позовній заяві, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 транспортного засобу «Yamaha», д.н.з НОМЕР_1 , на момент ДТП не була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно положення п.41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ здійснюються за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як зазначає позивач, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 44 047,35 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Предметом спору у даній справі є стягнення суми відшкодування для відновлення пошкодженого майна та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановахвід 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) тавід 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадженняN 61-12032св19).

Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.

Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд приймає за основу звіт оцінювача № 254/06-24 від 01 липня 2024 року, яким визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача у розмірі 83 275,59 грн.

Оскільки, позивачу МТСБУ виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 44 037,35 грн, за таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 39 238,24 грн (вартість відновлювального ремонту 83 275,59 - виплачена МТСБУ сума 44 037,35).

Отже, за таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 43 238,24 грн, що включає у себе 4 000,00 грн оплати за проведену оцінку вартості матеріального збитку.

Щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно п. 5 цієї постанови Пленуму згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як встановлено судом, постановою Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/13943 від 11 вересня 2024 року було встановлено вину відповідача ОСОБА_2 у вчинені зазначеної ДТП з участю належного позивачу транспортного засобу «Hyudai», д.н.з. НОМЕР_2 , який було пошкоджено у даній ДТП.

Однак, з постанови суду не вбачається, хто саме керував під час ДТП даним транспортним засобом. Не вказується про це і у позовній заяві позивачем. Додана до позовної заяви копія документа, яку позивач називає схема ДТП, надана не в повному обсязі (останній аркуш) - з неї неможливо встановити дату та місце ДТП, учасників ДТП (а.с. 8).

Водночас, суд враховує, що майно позивача було пошкоджено внаслідок ДТП, він переніс певні душевні страждання у зв`язку із пошкодженням свого автомобіля. Позивач вказує, що протиправні дії відповідача вплинули на якість життя, позивач вимушений був витрачати час, пов`язаний з пошуками експертної організації, СТО, зверненням до МТСБУ, а тому він має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей щодо ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, не надано доказів звернення до СТО.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на переконання суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди з підстав доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 5 000,00 грн, суду надано договір про надання професійної (правової) допомоги за № 54/09-24 від 30 вересня 2024 року; детальний опис наданих послуг правничої допомоги, в якому вказано вид робіт, погодинна робота оцінена у 715,00 грн у кількості витраченого часу - 7 годин; квитанцію від 30 вересня 2024 року про оплату 5 000,00 грн за вказаним договором; посвідчення адвоката Ковалевської Д.С. (а.с. 38-49)

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, суд вважає, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, відповідає критерію справедливості розміру стягнутих за сторони позивача коштів. Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 4 000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1 211,20 грн, що документально підтверджено (а.с.53).

Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, що становить 93,7 % суми позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 134,89 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 264 - 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 43 238 (сорок три тисячі двісті тридцять вісім) грн 24 коп, на відшкодування моральної шкоди стягнути 2 000 (дві тисячі) грн 00 грн, та всього стягнути - 45 238 (сорок п`ять тисяч двісті тридцять вісім) грн 24 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 134 (одна тисяча сто тридцять чотири) грн 89 коп, витрати на правничу допомогу - 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2025 року.

Суддя А.В.Слободянюк