СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/26/25
ун. № 369/413/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Журибеда О.М.

при секретарі Хвостенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської областв Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бесараб Анюти Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бесараб Анюти Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Скаргу мотивовано тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року у справі №369/413/17 щодо участі у вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її вихованні батьком який проживає окремо від неї визначено наступний час спілкування: у другу та четверту суботу кожного місяці з 10:00 год. до 20:00 год.; у державні світа почергово з батьками; у дні народження дитини почергово з батьками; 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька за умови надання останнім доказів належного харчування та проживання дитини відповідно до її віку і за рахунок батька. 06.04.2022 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №369/413/17. Зазначає, що в подальшому в матеріалах ВП зазначена інша дата відкриття виконавчого провадження, а саме: 13.04.2022 року, що дає підстави вважати, що державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської областв Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчиняються дії із затягуванням щодо примусового виконання рішень. Боржником впродовж здійснення виконавчого провадження було здійснено декілька протиречних заяв щодо місця перебування її та спільної дитини. Згідно інформації яка міститься в матеріалах ВП боржник з дитиною виїхала за кордон. Згідно наданої відповіді в останній раз боржник пробула в Україні майже місяць у зв`язку з чим виникає вдосталь додаткових запитань щодо сумлінності виконання державним виконавцем її службових обов`язків. Згідно з наданою відповіддю скаржнику, державний виконавець виніс постнову про накладення штрафу на боржника у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 1700, 00 грн. Після винесення вказаної постанови ситуація не змінилася та скаржник вважає, що державний виконавець повинен був накласти штраф у повійному розмірі та звернутися до органів досудового розслідування з повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Вказує, що державний виконавець передбачених чинним законодавством кроків не вжив, рішення суду залишеється без виконання, а тому вваажає неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бесараб А.М. В зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить скаргу задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заінтересована особа (боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод щодо участі у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, який проживає окремо від неї задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 , спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановивши наступний час спілкування: у другу та четверту суботу кожного місяці з 10:00 год. до 20:00 год; у державні світа почергово з батьками; у дні народження дитини почергово з батьками; 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька за умови надання останнім доказів належного харчування та проживання дитини відповідно до її віку і за рахунок батька.

На підставі рішення суду від 21.02.2019 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №369/413/17.

03.02.2022 року старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фельдьман І.Д. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

06.04.2022 року державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фельдьман І.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №369/413/17 виданого 25.03.2019 року.

08.04.2024 року державним виконавцем Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦУМЮ (м. Київ) Бесараб А.М.винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700, 00 грн.

Як вбчається з заяви боржника ОСОБА_2 від 07.06.2022 року на в.о. начальника відділу Вишневого ВДВС у Бучанськом урайоні (м. Київ) Хайдагі Р.Р., ОСОБА_2 та спільна дитина сторін виїхали з країни 01.03.2022 року та на даний час перебувають у Белгії, де дитина відвідує школу.

Також з заяви ОСОБА_2 від 13.09.2023 року Начальнику Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Перепелиці А.В., вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають за кордоном в країні Бельгія.

Відповіддію начальника відділу Перепелиці А.В. від 22.04.2024 року №33411 встановлено настпуне: - 16.02.2024 року державним виконавцем направлено виклик боржника до державного виконавця, з метою встановлення фактичного місця перебування дитини; - 21.02.2024 року направлено вимогу в державну прикордонну службу України з метою визначення перетину кордону малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для належного виконання рішення; - на виклик державного виконавця борнжик не з`явилась; 01.03.2024 року до відділу надійшла заява з підтверджуючою довідкою про те, що дитина ОСОБА_3 з 25.04.2022 року навчається в школі у Бельгії; 14.03.2024 року до відділу надійшла відповідь Державної прикордонної служби, в якій повідомлялється, що виконавець має право лише на доступ інформації про боржника.

Згідно відповіді Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 17.11.2023 року №У-3227, при телефонній розмові ОСОБА_2 остання повідомила, що на разі перебуває з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Королівстві Бельгія.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.

Також, у вказаному рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).

З інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, вбачається, що з 22.02.2022 року вищевказаний виконавчий лист № 369/413/17 від 25.03.2019 року перебуває на виконані у Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно зі статтями 55, 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення

Частинами першою та третьою вказаної статті визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

У справі «Вишняков проти України» (рішення від 24 липня 2018 року) ЄСПЛ зазначено, що відсутність механізмів добровільного виконання суттєво зменшила можливості співпраці з тим із батьків, хто чинить перешкоди. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню. Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у відповідних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями.

Судом встановлено, що стягувач неодноразово звертався з запитами до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦУМУМЮ (м. Київ) щодо виконання рішення суд від 21.02.2019 року.

Однак, державним виконавцем лише 08.04.2024 року накладено штраф на боржника ОСОБА_2 в розмірі 1700, 00 грн.

Також, в державним виконавцем Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦУМУМЮ (м. Київ) не надано до суду актів не виконання боржником рішення суду.

Беручи до уваги, що державний виконавець Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦУМУМЮ (м. Київ) Бесараб А.М. не надала суду будь-яких доказів, що нею були вчинені всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року, зокрема, в частині виконання вимог частини четвертої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що державний виконавець Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦУМУМЮ (м. Київ)Бесараб А.М. допустила неправомірну бездіяльність щодо примусового виконання вказаного судового рішення.

Крім цього, державний виконавець Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦУМУМЮ (м. Київ) Бесараб А.М. не надала суду доказів того, що вказаним суб`єктом оскарження були вжиті хоча б будь-які заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року.

Суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути належним чином враховані, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай передбачають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А.В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року).

Захист прав дитини гарантовано статтями 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.

Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, про невжиття державним виконавцем всіх визначених спеціальним законом заходів щодо виконання судового рішення про усунення перешкод для участі у вихованні дитини, зокрема державний виконавець не використовував належним чином надані йому повноваження з накладання штрафів та внесення подання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду.

Під час вчинення виконавчих дій державний виконавець лише обмежився накладенням штрафу у розмірі 1700, 00 грн.

Враховуючи тривалість невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею, державний виконавець на час звернення заявника до суду із скаргою не вжив достатніх заходів також щодо активної співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучення їх до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає.

Отже, державним виконавцем не виконані обов`язки з виконання судового рішення та не вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про участь батька у вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 вимоги заявника про вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року у справі №369/413/17 підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 449,451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бесараб Анюти Миколаївни, заінтересована особи: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегоінального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бесараб Анюти Миколаївни щодо примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року у справі №369/413/17.

Зобов`язати державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегоінального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бесараб Анюту Миколаївну негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року у справі №369/413/17 щодо участі у вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її вихованні батьком ОСОБА_1 , який проживає окремо від неї, зокрема, в частині виконання вимог частини четвертої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя О.М. Журибеда