Справа №489/589/23
Провадження № 22-ц/812/151/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Коваленком І.В., повний текст якого складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що до реєстрації шлюбу вона мала прізвище « ОСОБА_6 » та її матір`ю в свідоцтві про народження записано - ОСОБА_7 . Дошлюбне прізвище матері - ОСОБА_8 , а її матір`ю у актовому записі про народження зазначено - ОСОБА_9 , яка до шлюбу мала прізвище « ОСОБА_10 ».

ОСОБА_11 , яка є її бабусею із багатодітної сім`ї, серед яких були рідні сестри ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші. Про інших братів і сестер їй нічого не відомо. Батьками бабусі та її сестер і братів були ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_13 змінила прізвище на ОСОБА_17 , а її чоловік - ОСОБА_18 загинув у Другій світовій війні та шлюб більше вона не укладала.

ОСОБА_14 у подальшому змінила прізвище, але її прізвище їй невідомо, бо не підтримувався зв`язок між родинами.

Їй відомо, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 рідні сестри та онуки ОСОБА_14 .

Також відомо, що ОСОБА_19 спілкувалася з відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , але вони допомоги їй не надавали і про неї не піклувалися, а їхнє спілкування було лише в телефонному режимі.

Між сім`ями ОСОБА_17 та її сім`єю ОСОБА_20 були дружні та міцні стосунки. Довгий час її родина допомагала ОСОБА_19 доглядати за матерію останньої - ОСОБА_21 , а після її смерті і за нею самою бо вона була самотня та часто хворіла.

Вказує, що ОСОБА_21 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті, їх родини не припинили спілкування та надання допомоги один одному. Коли ОСОБА_19 хворіла, то вона з донькою ОСОБА_22 лікували її, здійснювали догляд за нею та були поруч.

ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_19 не мала рідних сестер, є тільки двоюрідні племінниці - вона (позивач) та відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .

У сторін спільна прабаба ОСОБА_15 та прадід ОСОБА_16 .

Спадкоємців першої третьої черги за законом після смерті ОСОБА_19 не має, а тому вона та відповідачі є спадкоємцями наступної черги, які прийняли спадщину, звернувшись до Першої Держаної миколаївської нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа № 2/2022.

Проте, в оформлені спадкових прав нотаріусом було відмовлено та роз`яснено про необхідність звернення до суду для встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2023 року її заяву про вставлення факту родинних відносин залишено без розгляду, так як вбачається спір про право.

Вважає, що має право на частину спадщини, тобто ту частину яку б успадкувала її матір, якщоб була живою на час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_19 . Право на іншу частину спадкового майна в рівних частинах мають відповідачі, право на спадкування якої мала б їх матір.

Посилаючись на наведені обставини, вимоги статей 1265,1266 ЦК України та неможливість оформлення спадкових прав в досудовому порядку і наявність спору про право вона звернулася до суду із вказаним позовом та просила встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості двоюрідної тітки ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та нею, як племінницею та визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_19 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 червня 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом в якому просила встановити факт родинних відносин між нею та померлою ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_19 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

26 червня 2023 року із зустрічним позовом до суду звернулася ОСОБА_3 в якому просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її двоюрідної тітки.

Як на підставу позовних вимог за зустрічними позовами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказували, що їх батьком є ОСОБА_23 , який народився у селі Ясна Поляна, Новоодеського району Миколаївської області.

Їх дідом був ОСОБА_24 , а бабусею ОСОБА_25 , яка народилася у селі Покровка, Вознесенського району Миколаївської області.

Фактично до реєстрації шлюбу ОСОБА_26 мала дівоче прізвище ОСОБА_10 , але у зв`язку зі спливом значної кількості часу документи щодо реєстрації шлюбу не збереглися, а про встановлення таких після війни їм нічого не відомо.

ОСОБА_25 мала рідну сестру ОСОБА_13 , 1918 року народження, яка народилася в с. Новий Городок, Веселинівського району Миколаївської області.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_13 змінила прізвище на ОСОБА_17 .

В записах про народження ОСОБА_13 , її батьками були записані ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , а в оновленому записі про народження її мати записана вже як ОСОБА_15 , а батько без змін.

ОСОБА_28 від шлюбу мала доньку ОСОБА_19 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_21 померла у 2013 році.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла двоюрідна тітка ОСОБА_19 . Вона у шлюбі не перебувала та дітей не мала.

При оформленні документів на прийняття спадщини з`ясувалося про необхідність звернення до суду для встановлення факту родинних відносин з двоюрідною тіткою ОСОБА_19 .

Ухвалами Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2023 року (щодо ОСОБА_4 ) та від 26 грудня 2022 року (щодо ОСОБА_3 ) заяви про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду.

Посилаючись на наведені обставини, відповідачі звернулися до суду із зустрічними позовами в яких просять встановити факт родинних відносин між ними та ОСОБА_19 , як двоюрідними племінницями та двоюрідною тіткою, та визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по частині спадкового майна за кожною.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Миколаєва суду від 16 червня 2023 року та від 30 червня 2023 року зустрічні позовні заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2024 року, з урахуванням ухвал того ж суду про виправлення описки від 08 листопада 2024 року та від 26 листопада 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , як між двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2147,20 грн., з кожної по 1073,60 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , як між двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

У іншій частині зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , як між двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

У іншій частині зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_29 про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції з огляду на встановленні обставини і наявні у справі докази, прийшов до висновку про доведеність нею родинних відносин з спадкодавцем ОСОБА_19 , як двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою. Такий факт, незважаючи на неможливість підтвердити за допомогою свідоцтва (актового запису) про народження баби позивача ОСОБА_11 (1894 - 1930 роки), наявність якого не вдалося встановити, підтверджується показами свідків, що узгоджується з єдиним по-батькові ОСОБА_11 та інших встановлених дітей родини ОСОБА_30 та ОСОБА_31 (Аксенії), їх місцем народження і проживання, яке в межах одного районного центру, а також заявами відповідачів про прийняття спадщини, в яких позивач ОСОБА_1 ними зазначена як двоюрідна племінниця спадкодавці і відсутності будь-яких доказів на спростовування доводів позивача про здійснення опіки над її матір`ю ОСОБА_32 - ОСОБА_13 та доглядом за останньою та її дочки (спадкодавця) позивачем. Також судом було встановлено факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_19 та спадкоємця двоюрідними племінницями - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції визнано право власності сторін на спадкове майно: ОСОБА_1 -1/2 частка, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по частки кожній квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та в частині відмови зустрічного позову, ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити повністю.

Так, вказувала, що ОСОБА_1 взагалі не може бути племінницею до двоюрідної тітки, оскільки племінниця сімейні (родинні) відносини по відношенню до рідної тітки, а сімейні (родинні) відносини двоюрідної тітки є двоюрідна племінниця - дочка двоюрідного брата або сестри.

Вказує, що фактично ОСОБА_1 доведено родинні відносини матір`ю ОСОБА_33 та бабусею ОСОБА_9 . Всі інші родинні відносини з будь- якими особами не доведено.

Також звертає увагу, що проаналізувавши показання свідків виникають певні сумніви в тих чи інших обставинах, згаданих свідками, адже проти слів позивача стоять слова відповідача, і ОСОБА_1 не надано інші докази, якими б вони підтверджувались.

Фактично всі свідки зазначили, що відомі їм обставини «зі слів», а тому показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані.

Отже, на думку апелянта, ОСОБА_1 не надала належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_19 є її двоюрідною тіткою.

Більш того посилання на фотографії, як періодичний спільний відпочинок не є достатнім доказом для визнання факту родинних відносин.

Відповіді з державних архівів лише констатують факт, що неможливо надати відомості, які б підтверджували родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_19 .

Інші докази на підтвердження родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_19 в матеріалах справи відсутні. Сама лише наявність взаємовідносин між позивачкою та спадкодавцем не може свідчити про те, що вони є родичами, та підтверджувати ступінь споріднення.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 , є необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягали задоволенню.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 правом на подачу відзиву не скористалася.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_4 та її представник підтримали апеляційну скаргу просили про її задоволення.

Позивач ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 апеляційну скаргу визнала, просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_19 (т.1 а.с 32).

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 26 березня 1992 року квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с 44).

За заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_19 , Першою миколаївською державною нотаріальною конторою 04 січня 2022 року заведено спадкову справу №2/2022 щодо спадкового майна померлої.

У своїй заяві спадкоємець ОСОБА_1 вказала, що спадкодавець ОСОБА_19 є її двоюрідної тіткою.

18 лютого 2022 року із заявами про прийняття спадщини звернулися також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також вказали, що спадкодавець є їх двоюрідною тіткою.

Крім того, у своїх заявах вони зазначали, що ще одним спадкоємцем ОСОБА_19 є двоюрідна племінниця ОСОБА_1 ( т.1 а.с.83-84,99-101).

Із змісту ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2023 року вбачається, що позивачеві ОСОБА_1 державним нотаріусом усно роз`яснено, що без підтвердження родинних відносим між нею та спадкодавцем, неможливо видати їй свідоцтво про право на спадщину.

За таких же обставин, держаний нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину за законом і відповідачам ( позивачем за зустрічними позовами) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_19 на випадок своєї смерті заповіт не склала, а відтак спадкування здійснюється за законом, спадкоємці здійснюють право на спадкування почергово.

Звертаючись за захистом своїх прав як спадкоємця, ОСОБА_1 просила суд встановити факт родинних відносин та визнати у порядку спадкування право власності на спадкове майно .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції з огляду на встановленні обставини і наявні у справі докази, прийшов до висновку про доведеність позивачем родинних відносин з спадкодавцем ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою. Суд зазначив, що такий факт, незважаючи на неможливість підтвердити за допомогою свідоцтва (актового запису) про народження баби позивача ОСОБА_11 (1894 - 1930 роки), наявність якого не вдалося встановити, підтверджується показами свідків, який узгоджується з єдиним по-батькові ОСОБА_11 та інших встановлених дітей родини ОСОБА_30 та Ксенії (Аксенії), їх місцем народження і проживання, яке в межах одного районного центру, а також заявами відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини, в яких позивач ОСОБА_1 ними зазначена як двоюрідна племінниця спадкодавці, відсутність будь-яких доказів на спростовування доводів позивача про здійснення опіки над її матір`ю ОСОБА_32 - ОСОБА_13 та доглядом за останньою та її дочки (спадкодавця) позивачем. Також судом було встановлено факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_19 та спадкоємцями двоюрідними племінницями - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції визнано право власності сторін на спадкове майно: ОСОБА_1 -1/2 частка, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по частки кожній квартири АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України.

У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до частини 1 статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

За частиною третьою статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить про те, що спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Отже, сторони відповідно до частини 1 статті 1265 ЦК України є спадкоємцями п`ятої черги за законом, які в установлений законом строк прийняли спадщину, а відтак кожен з них має право на спадкування тієї частини, яка б за законом належала матері позивача та батьку відповідачів, частки яких були б рівними.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_34 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Ставки Веселинівського району Миколаївської області та її батьками в свідоцтві про народження записані ОСОБА_35 та ОСОБА_7 (т.1 а.с. 8, 13, 16).

Матір`ю ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Новий Городок Веселинівського району Миколаївської області, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України записано ОСОБА_9 (т.1 а.с 12, 17).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1 а.с 29) .

Таким чином, ОСОБА_9 є рідною бабою позивача ОСОБА_1 по лінії матері.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що дошлюбне прізвище її бабусі « ОСОБА_10 ». У сім`ї ОСОБА_10 були діти ОСОБА_36 (її бабуся, найстарша дитина, 1894 - 1930 роки), ОСОБА_37 (найменша дитина, 1918 -2013 роки), ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 ( ОСОБА_41 ), Макар, Сидр, ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 та інші.

За інформацією Державного архіву Миколаївської області від 05 січня 2022 року №Г-1196/03-06, актові записи громадянського стану про смерть підвідділів ЗАЦС Єланецького (нині Вознесенського) району Одеської ( нині Миколаївської) області за 1933 рік до архіву на зберігання не надходили, тому підтвердити факт смерті ОСОБА_9 у с. Новий Городок( Покровка) неможливо ( т.1 а.с.19);

- від 05 січня 2022 року №Г-1197/03-06, актові записи громадянського стану щодо шлюбу відділу ЗАЦС Єланецького ( нині Вознесенського) району Миколаївської області за 1920 рік до архіву не надходили, тому підтвердити факт шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_45 у с. новий Городок ( Покровка) неможливо ( а.1 а.с.20);

- від 05 січня 2022 року №Г-8/03-06, актові записи громадянського стану щодо шлюбу підвідділів ЗАЦС Новоодеського (нині Миколаївського ) району Миколаївської області за 1920 рік до архіву не надходили, тому підтвердити факт шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_45 у с. Новий Городок ( Покровка) неможливо (т.1 а.с.21);

- від 05 січня 2022 року №Г-1195/03-06, що у метричних книгах релігійних установ православного віросповідання населених пунктів Дніпровського повіту Херсонської губернії (нині Вознесенського району Миколаївської області) із актових записів про народження за 1905 рік, які здані на зберігання не в повному обсязі, відомостей про народження ОСОБА_12 у с. Покровка немає( т.1 а.с.22);

- від 05 січня 2022 року №Г-9/03-06, що у метричних книгах релігійних установ православного віросповідання населених пунктів Новоодеської волості Херсонського повіту Херсонської губернії ( нині Миколаївський район Миколаївської області) із актових записів про народження за 1900 рік, які здані на зберігання не в повному обсязі, відомостей про народження ОСОБА_12 у с. Ясна Поляна немає (т.1 а.с.23.)

Як вбачається із інформації Державного архіву Одеської області від 14 лютого 2022 року №216/06-20, метричні книги релігійних установ с.Новий Городок (с.Покровка) Єланецького (нині Вознесенського) району Одеської області за період з 1870-х років по 1920 рік та книги реєстрації актів цивільного стану за будь- які роки до Державного архіву Одеської області на зберігання не надходили. У зв`язку з зазначеним не є можливим надати інформацію про особу ОСОБА_46 (т.1 а.с.25).

На виконання ухвали суду від 13 листопада 2023 року запитувана інформація про реєстрацію народження ОСОБА_12 1890-1990 роки, про реєстрацію шлюбу ОСОБА_12 з ОСОБА_47 1916-1920 роки? про реєстрацію смерті ОСОБА_9 1932-1924 роки, Веселинівський відділ ДРАЦС у Вознесенському районі Миколаївської області від 28 грудня 2023 року №23.7-20-219 не виявлена. Перевірку проведено по поновленим актовим записам про народження, смерть та шлюб за наявним архівним фондом відділу з 1948 року по теперішні час (архів відділу зберігається з 1948 року) (т.1 а.с. 201).

Отже актові записи про народження ОСОБА_11 , зміну нею прізвища з ОСОБА_10 на ОСОБА_8 та її смерть відсутні, і їх встановити позивачу не вдалося, з причин зазначених у відповідях Державного архіву Миколаївської та Одеської областей.

Таких відомостей не встановлено і в ході розгляду справи, що підтверджується відповідями Веселинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області від 28 грудня 2023 року № 23.7-20/2019 (т.1 а.с 200, 201).

Позивач зазначає, що після смерті її бабусі ОСОБА_11 , яка була найстаршою дочкою у сім`ї ОСОБА_10 та померла в молодому віці (1894 - 1930 р.р.), сиротами залишилися четверо дітей серед яких і її матір ОСОБА_48 , дівоче прізвище якої ОСОБА_8 (1924 - 1998 р.р.). Опіку та догляд за дітьми взяли інші сестри, у тому числі ОСОБА_49 з ОСОБА_50 . Її матір - ОСОБА_48 (на той момент їй було приблизно 6 років), залишилася у ОСОБА_51 .

Відповідно до відновленого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18 листопада 1971 року ОСОБА_13 народилася 1918 році в с. Новий Городок Веселинівського району Миколаївської області та її батьками записані ОСОБА_16 (українець) та ОСОБА_15 (українка) (т.1 а/с 15).

Повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 13 квітня 1994 року підтверджуються, що ОСОБА_21 (українка) записана матір`ю ОСОБА_19 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Покровка Веселинівського району Миколаївської області (т.1 а/с 14).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є доньками ОСОБА_23 (родинні відносини з яким підтверджуються свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу), який відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в с.Ясна Поляна Новоодеського району Миколаївської області, батьками якого записані ОСОБА_24 та ОСОБА_52 (т.1 а/с 129,т.2 а.с.4 ).

Згідно актового запису про народження № 318 від 16 грудня 1964 року батьками ОСОБА_53 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 в с.Покровка Вознесенського району Миколаївської області, записані ОСОБА_16 (українець) та ОСОБА_27 (українка) (т.2 а/с 3).

Дослідженими судом першої інстанції доказами підтверджуються родинні відносини відповідачів з ОСОБА_54 , яка є їх бабою, та відповідно з прабабою ОСОБА_27 ( ОСОБА_15 ).

Судом першої інстанції на підставі зібраних по справі доказів встановлено і це не заперечується сторонами, що матір`ю спадкодавця ОСОБА_19 була ОСОБА_55 (1918 -2013); ОСОБА_56 і ОСОБА_57 є рідними сестрами, так як мали спільних батьків якими записані: батьком - ОСОБА_16 ; матір`ю - ОСОБА_27 (в актовому записі про народження ОСОБА_56 матір`ю записана ОСОБА_27 , а в свідоцтві про народження ОСОБА_58 - ОСОБА_15 , батько один і той же).

Проте, через відсутність актового запису про народження ОСОБА_9 (1894 1930 рр.), непідтвердженим письмовими доказами залишається факт родинних відносин між останньою та ОСОБА_59 і ОСОБА_60 , яка опікувалася матір`ю позивача, як рідними сестрами, що в свою чергу не надає можливості позивачу ОСОБА_61 підтвердити факт родинних відносин зі спадкодавцем.

Із позову вбачається та підтверджено позивачем ОСОБА_1 , що організацією поховання ОСОБА_19 займалася вона та її дочка ОСОБА_62 ( договір-замовлення на організацію поховання від 16 листопада 2021 року) (т.1 а/с 35).

Позивач ОСОБА_1 також вказала, що декларації № 0001-532Н-0Т00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, яка була оформлена на спадкодавця ОСОБА_19 , довіреною особою пацієнта вказана саме ОСОБА_63 , її дочка. Крім того, що постійно доглядала свою тітку ОСОБА_19 , вона та її дочка ОСОБА_64 погасили борги по квартплаті та іншим послугам по квартирі спадкодавця та несе витрати по утриманню спірної квартири (т.1 а.с.37, 38-43).

Суд першої інстанції зазначив, що факт родинних відносин між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_19 , незважаючи на неможливість підтвердити за допомогою свідоцтва (актового запису) про народження баби позивача ОСОБА_11 (1894 - 1930 роки), наявність якого не вдалося встановити, підтверджується також показами свідків, що узгоджується з єдиним по-батькові ОСОБА_11 та інших встановлених дітей родини ОСОБА_30 та ОСОБА_31 (Аксенії), їх місцем народження і проживання, яке в межах одного районного центру, а також заявами відповідачів про прийняття спадщини, в яких позивач ОСОБА_1 ними зазначена як двоюрідна племінниця спадкодавці і відсутності будь-яких доказів на спростовування доводів позивача про здійснення опіки над її матір`ю ОСОБА_32 - ОСОБА_13 та доглядом за останньою та її дочки (спадкодавця) позивачем.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 77, частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зауважує, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 грудня 2020 року по справі № 638/15738/17, належним і допустимим доказом у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути саме показання свідка.

Відповідно показанням свідків: ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , договір -замовлення на організацію поховання від 16 листопада 2021 року, декларація №0001-532Н-0Т00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу на ім`я спадкодавця, де довіреною особою вказано ОСОБА_69 , є достатніми та достовірними доказами, які у своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу "балансу вірогідностей" підтверджують правдивість обставин, на які посилалася позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх доводів, і суд першої інстанції дійшов вірного висновків про доведеність родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та померлою особою.

Показання свідків, які містять висловлювання померлої ОСОБА_19 , надані з метою доведення того, що ОСОБА_19 висловлювалася саме так за певних обставин по відношенню до ОСОБА_1 , не можуть розглядатися як показання з чужих слів, оскільки у даному випадку вони є повідомленням про факти висловлювання померлим на адресу позивача ОСОБА_1 , які свідки безпосередньо спостерігали.

За такого, колегія суддів відхиляв доводи апеляційної скарги проте, що показання допитаних у судовому засіданні свідків про відомі їм обставини «зі слів» не можуть бути допустимими доказом факту чи обставиною, на доведення якої вони надані.

Відсутність в державних архівах Миколаївської, Одеської областей, церковних архівах запитуваної позивачем та судом інформації щодо народження ОСОБА_12 , реєстрації її шлюбу з ОСОБА_70 , смерть ОСОБА_9 , оскільки з наявного в матеріалах справи довідок Державного архіву Миколаївської області від 05 жовтня 2022 року актові записи громадянського стану про смерть підвідділів ЗАЦС Єланецького (нині Вознесенського) району Одеської ( нині Миколаївської) області за 1933 рікдо архіву на зберігання не надходили, актові записи громадянського стану щодо шлюбу відділу ЗАЦС Єланецького (нині Вознесенського) району Миколаївської області за 1920 рік до архіву не надходили, актові записи громадянського стану щодо шлюбу підвідділів ЗАЦС Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області за 1920 рік до архіву не надходили, у метричних книгах релігійних установ православного віросповідання населених пунктів Дніпровського повіту Херсонської губернії (нині Вознесенського) району Миколаївської області із актових записів про народження за 1905 рік, які здані на зберігання не в повному обсязі, у метричних книгах релігійних установ православного віросповідання населених пунктів Новоодеської волості Херсонського повіту Херсонської губернії (нині Миколаївський район Миколаївської області) із актових записів про народження за 1900 рік, які здані на зберігання не в повному обсязі, метричні книги релігійних установ с.Новий Городок (с.Покровка) Єланецького (нині Вознесенського) району Одеської області за період з 1870-х років по 1920 рік та книги реєстрації актів цивільного стану за будь-які роки до Державного архіву Одеської області на зберігання не надходили, не є тотожною з відсутністю відомостей у таких документах.

Зважаючи на викладене, є необґрунтованими доводи апелянта про можливість підтвердження факту родинних відносин виключно письмовими доказами, оскільки такі обставини відповідно до норм процесуального права можуть бути встановлені і на підставі інших доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування і в своїй сукупності доводять обставини, на які посилається сторона.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з доктриною venire contra factum proprium ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки.

Заперечення відповідачем ОСОБА_4 факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_19 суперечить її попередній поведінці, а саме визнання ОСОБА_1 як спадкоємця - двоюрідна племінниця спадкодавця ОСОБА_19 у заяві про прийняття спадщини.

Позовні вимоги ОСОБА_4 , зокрема про визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна свідчить про її суперечливу поведінку та порушення принципу добросовісності.

З огляду на викладене, відмова у задоволені позову судом суперечитиме інтересам захисту добросовісної сторони у цій справі позивача ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам позову ОСОБА_1 , доказам, які надано до суду в обґрунтування вимог позову, підставно вказавши про доведеність факту того, що ОСОБА_1 є двоюрідною племінницею померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_19 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановив обставини справи на підставі недопустимих доказів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду в оскаржуваній частині судового рішення. Фактично аргументи заявника зводяться до переоцінки наданих доказів та незгоди з висновком суду по суті заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_4 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 сторонами не оскаржувалося, а тому суд апеляційної інстанції не здійснює його перегляд у цій частині.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених апелянтом при зверненні до суду апеляційної інстанції не має.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 26 лютого 2025 року.