Справа № 127/224/24
Провадження № 2/127/48/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Мельник А.С.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до Вінницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 та після його смерті залишилося майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачає є єдиним спадкоємцем. При цьому, позивач до дня смерті постійно проживав разом з покійним батьком, та по даний час живе у вказаній квартирі. Таким чином, в розумінні ст.1268 ЦК України, позивач є таким, що прийняв спадщину. Однак, 23.11.2023 року приватним нотаріусом Віннницького міського нотаріального округу Процепко А.О. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю доказів постійного проживання разом з спадкодавцем. Окрім того, у позивача присутня тільки копія правовстановлюючого документа на квартиру, що у подальшому унеможливить оформлення свідоцтва про право власності у нотаріуса, тому існує необхідність у визнанні права власності на нерухоме майно. Отже, для одержавння права на спадкування заявником необхідно встановити юридичний факт спільного проживання ОСОБА_3 разом з його батьком ОСОБА_4 на момент смерті, а також визнати право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 04.01.2024 року справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. На адресу відповідачів судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також, копія позовної заяви і доданих до неї документів.

Ухвалою суду від 28.03.2024 року, 28.05.2024 року та 02.07.2024 було витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О. інформацію щодо кола осіб спадкоємців померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також за наявності копію заведеної спадкової справи після його смерті.

Ухвалою суду від 05.08.2024 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 29.01.2025 року було витребувано з КП «ВМБТІ» матеріали інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязів та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні при вирішенні позовної вимоги щодо встановлення факту спільного проживання покладався на розсуд суду, стосовно визнання права власності на спадкове майно заперечував та просив суд відмовити у задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтвва про народження Серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 про що 31.08.2010 року складено відповідний актовий запис №2259, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.7).

Відповідно до Акту про встановлення факту проживання встановлено, що за свідченнями сусідів на момент смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним у квартирі АДРЕСА_3 проживав його син ОСОБА_3 (а.с.10).

Згідно Довідки ОСББ «Льва Толстого-23», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживав на момент смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 разом з ним, за адресою: АДРЕСА_1 і вели спільне господарство. (а.с.11).

Постановою від 23.11.2023 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О. відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю доказів постійного проживання разом з спадкодавцем ОСОБА_4 (а.с.14).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_4 та останній претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Враховуючи те, що позивач у інший спосіб не може довести факт спільного проживання його з ОСОБА_4 , і зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994 року Виконком Вінницької міської ради народних депутатів посвідчив, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 (1/25) (а.с.8).

Відповідно до Рішення ВМР від 25.11.2022 року №1327 АДРЕСА_4 (а.с.15-17).

На аркуші справи №12 роташовані платіжки за комунальні послуги.

Оціночна вартість квартири за адресою: АДРЕСА_5 , відповідно до Довідки про оцінку вартості обовідки про оцінку вартості об`єкта 1 996 830,07 грн. (а.с.18-19).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що оригінал вказаного свідоцтва позивачем було втрачено.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, і позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, оскільки позбавлений реальної можливості оформити спадкове майно, однак, позивачем не доведено належними та допустими доказами факту втрати правовстановлюючого документу та неможливості отримати його дублікату, Крім того, з матеріалів інтентаризаційної справи №55127 вбачається наявність Свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994 року, тому у цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Вінницька міська рада, код ЄДРПОУ - 25512617, адреса: м.Вінниця, вул.Соборна, буд.59.

Повний текст судового рішення складено 06.03.2025 року.

Суддя: