Єдиний унікальний номер 725/6268/24
Номер провадження 2/725/1201/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Рогатинович А.Д.,

за участю позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року позивачі звернулися до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.

Посилались на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.09.2020, яке залишено без змін постановами Чернівецького апеляційного суду від 09.02.2021 та Верховного суду від 20.05.2021, стягнуто з ОСОБА_3 на їх користь суму боргу за борговою розпискою від 04.02.2019 на загальну суму 205 396,97грн. та 45 491 доларів США, а також 10 960,40грн. судового збору, 8925грн. витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції та по 3957,50грн. на користь кожного із них судові витрати, понесені на оплату професійної справничої допомоги за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Вказане рішення суду ними було звернуто до примусового виконання.

Разом з тим, відповідачкою судове рішення належним чином не виконано, у зв`язку із чим, сума боргу, визначена у гривнях, через інфляційні процеси зазнала значного знецінення.

Крім того, вони мають право на стягнення з відповідачки трьох процентів річних, які згідно їх розрахунку становлять 6705,07грн. та 3515,93 доларів США.

За таких обставин, просили стягнути з відповідачки на їх користь інфляційні втрати за період з 16.06.2020 по 19.06.2024 у розмірі 22631,71грн. та трьох процентів річних у розмірі 6705,07грн. та 3515,93 доларів США. Також просили стягнути з відповідачки судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1715,20грн. та 8000грн. витрат на правничу допомогу.

04.12.2024 від представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Волошиної Т.Б. надійшли письмові пояснення, де вона зазначила, її довірителька у період з 21.05.2021 по 24.02.2022 погасила заборгованість у розмірі 23 273,49доларів США. Всупереч цьому позивачами безпідставно нараховано, як і інфляційні втрати, так і три проценти річних. Крім того, при прийнятті рішення у справі №725/2755/20 вже були враховані та стягнуті 3% річних та інфляційні збитки.

Також вважає, безпідставним здійснення розрахунку позивачами, починаючи з 16.06.2020, оскільки рішення суду у справі №725/2755/20 набрало законної сили тільки 09.02.2021. Більше того, ухвалою Верховного Суду від 23.03.2021 провадження у справі було зупинено. Остаточне судове рішення Верховним Судом було прийняте тільки 21.05.2021.

Звертала увагу суду на те, що п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період воєнного, надзвичайного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплатити на користь позикодаця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Просила у задоволені позову відмовити.

Під час розгляду справи у режимі відеоконференції позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Вважають, що вимоги п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки стосуються юридичної особи, як позикодавця, а не фізичної.

Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачки ОСОБА_3 та її представника адвоката Волошиної Т.Б., які жодних заяв, клопотань до суду не подали.

Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, щорішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.09.2020, яке ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 09.02.2021 та постановою Верховного суду від 20.05.2021 залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму боргу за борговою розпискою від 04.02.2019 на загальну суму 202593грн. та 45491 доларів США, а також 10 960,40грн. судового збору, 8925грн. витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції та по 3957,50грн. на користь кожного із них судові витрати, понесені на оплату професійної справничої допомоги за розгляд справи у суді апеляційної інстанції (а.с.8-21).

Крім того, ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.10.2021, виправлено описку у резолютивній частині рішення суду від 08.09.2020, а саме замість «суми боргу у розмірі 202593грн.» слід правильною вважати «суму боргу у розмірі 205396,97грн.» Вказане судове рішення у встановленому законом порядку оскаржене не було, а тому є таким, що набрало законної сили.

Відповідно до ст.ст.526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

На даний час рішення суду перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 ЦК України.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19 та №646/14523/15-ц, провадження №14-591 цс 18.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

При цьому положення статті 625 ЦК України передбачає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Наведені правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, провадження №14-241 цс 19, та у справі №646/14523/15-ц, провадження №14-591 цс 18.

Судом встановлено, що у відповідачки ОСОБА_3 перед позивачами за рішенням суду від 08.09.2020 існує невиконане грошове зобов`язання. Вказана обставина підтверджується довідкою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. та не заперечується сторонам (а.с.88).

Отже, враховуючи норми чинного законодавства та судової практики, слід дій висновку, що у боржниці виник обов`язок сплатити позивачам три проценти річних та інфляційні втрати.

Згідно наданого позивачами розрахунку, у відповідачки за період з 16.06.2020 по 19.06.2024 виникла заборгованість, яка складається: 6705грн. 07коп. три проценти річних (що стосується початкової суми боргу у розмірі 205396,97грн.), 3515,03 доларів США ( що стосується початкової суми боргу у розмірі 45000 доларів США), а також 22 631грн. 71коп. - інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання у гривнях.

Проте, на думку суду, розрахунок позивачами зроблено невірно, виходячи з наступного:

Так, відповідно до пункту 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, який доповнений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15 березня 2022 року №2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З наведеного слідує, що на договір позики розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

Як було встановлено судом та вбачається із судових рішень у справі №725/2755/20, між сторонам існують правовідносини, врегульовані нормами статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, щодо зобов`язань за договором позики. Крім того, судом встановлено, що станом на день звернення до суду із вказаним позовом у відповідачки ОСОБА_3 існують не виконані боргові зобов`язання перед позивачами, у зв`язку із чим, з неї підлягають стягненню три проценти річних за період з 16.06.2020 (дати звернення до суду із позовом про стягнення боргу за розпискою) та включно по 23.02.2024, тобто за виключенням періоду дії воєнного стану.

Така позиція суду узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 та від 09.12.2024 у справі №362/985/23.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що сума трьох процентів річних за період з 16.06.2020 по 23.02.2022 (що стосується початкової суми боргу у розмірі 205396,97грн.) становить 5847,18грн., а три проценти річних ( що стосується початкової суми боргу у розмірі 45000 доларів США) становить 2257,48доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на день ухвалення рішення становить 93843грн. 44коп.

Інфляційні втрати на суму боргу у гривнях, за період з 16.06.2020 по 19.06.2024, становлять 22 631грн. 71коп.

Щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Так, ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п.34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Правова позиція Верховного суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.

Так, адвокатом Никифораком В.М. підтвердження наданих послуг позивачам та їх оплату надано суду договір про надання правничої допомоги від 02.07.2024, додаток №1 до Договору (акт наданих послуг).

Таким чином, з огляду на приписи ЦПК України вказані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із Додатку №1 (акт про надання правової допомоги), адвокатом Никифораком В.М. надано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 правничу допомогу (надання консультації, аналіз документів та чинного законодавства, написання (складання) позовної заяви). Кількість витраченого часу становить чотири години.

Згідно вказаних вище документів, розмір ставки адвокатського гонорару за одну годину роботи адвоката поза судовим засіданням за домовленістю сторін складає 2000грн.

Таким чином, вартість наданої правничої допомоги адвокатом Никифораком В.М. позивачам становить 8000грн.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачів судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: 1200 (одна тисяча двісті)грн. судового збору; 5600 (п`ять тисяч шістсот)грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.526, 536, 610, 611, 614, 625, 626, 653, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) - 22631 (двадцять дві тисячі шістсот тридцять одна) грн. 71 коп. інфляційних втрат; 5847 (п`ять тисяч вісімсот сорок сім)грн. 18коп. три відсотки річних; 2257,48доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на день ухвалення рішення становить 93843 (дев`яносто три тисячі вісімсот сорок три)грн. 44коп. три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: 1200 (одна тисяча двісті)грн. судового збору; 5600 (п`ять тисяч шістсот)грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич