П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 755/10368/23

Провадження № 22-ц/824/644/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова

компанія «Паріс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , подані адвокатом Панковим Дмитром Володимировичем, на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області 22 грудня 2023 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 06.08.2008 року укладено кредитний договір № 014/0398/21083 на загальну суму 116 397,00 доларів США, зі строком погашення до 05.08.2028 року.

Банк, свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти на умовах, передбачених кредитним договором.

Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.03.2009 р. у справі № 133/09, задоволено позовну заяву ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 908 585 грн. 91 коп. та витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 9 485 грн. 86 коп.

Надалі, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2009 року у справі № 6-386/09 задоволено заяву ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» та видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.03.2009 р. у справі № 133/09.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06.04.2015 року у справі № 755/4819/15-ц задоволено заяву ПАТ «ФІДОБАНК» про заміну сторони у виконавчому провадженні, а саме замінено стягувача ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» на ПАТ «ФІДОБАНК», в межах процедури виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 6-386/2009, виданого 18.05.2009 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» заборгованості у розмірі 908 585 грн. 91 коп. та витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 9 485 грн. 86 коп.

28.02.2019 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 014/0398/21083 від 06.08.2008 року та ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року здійснено заміну стягувача ПАТ «ФІДОБАНК» на ТОВ «ФК «ПАРІС».

Оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконано, досудова вимога кредитора не виконана, кредитор вправі вимагати стягнення 3 % річних в розмірі 43 130 грн. 37 коп., інфляційні втрати в розмірі 158 273 грн. 36 коп., нараховані на суму заборгованості 918 017 грн. 11 коп., а всього 201 403 грн. 73 коп., а тому ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулось до суду з даним позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - передано до Обухівського районного суду Київської області, за територіальною виключною підсудністю.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за кредитним договором з фізичною особою № 014/0398/6/21083 від 06.08.2008 року, об`єктом якого є придбання земельної ділянки за адресою: Київська обл., Обухівський р-он, Українська міська рада «СТ «Надія-2».

З огляду на вищевикладене, та ураховуючи предмет спору про стягнення коштів у порядку ст. 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням потенційним відповідачем кредитних зобов`язань за договором, укладеним щодо нерухомого майна (земельна ділянка), розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-он, Українська міська рада «СТ «Надія-2», що є визначальною ознакою виключної підсудності розгляду справи за місцем знаходження такого майна, попри наявну конкуренцію правил підсудності, тому дана справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, та підлягає передачі до Обухівського районного суду Київської області Київської області (08701, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 20), до територіальної виключної юрисдикції якого у порядку ч. 1 ст. 30 ЦПК України належить розгляд вищезазначеної позовної заяви.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» 3 % річних в розмірі 43 130 грн. 37 коп., інфляційні втрати в розмірі 158 273 грн. 36 коп., нараховані на суму заборгованості 918 017 грн. 11 коп., за період 01.08.2020 року по 23.02.2022 року, а всього стягнути 201 403 (двісті одна тисяча чотириста три) грн. 73 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір у розмірі 3 021 (три тисячі двадцять одна) грн. 06 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує грошові зобов`язання відповідно до рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.03.2009 р. у справі № 133/09 суду, яким з неї стягнуто грошові кошти, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми та понесені судові витрати.

Не погоджуючись із ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Панков Д.В., подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року скасувати та передати справу на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Панков Д.В., подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання відшкодування судових витрат.

07 березня 2024 року листом Київського апеляційного суду матеріали справи №7555/10368/23 були витребувані з Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Панкова Д.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року задоволено.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Панковим Д.В., на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Панковим Д.В., на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження

Відзив від інших учасників справи до Київського апеляційного суду не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Передаючи справу за підсудністю до іншого суду суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору про стягнення коштів у порядку ст. 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням потенційним відповідачем кредитних зобов`язань за договором, укладеним щодо нерухомого майна (земельна ділянка), розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-он, Українська міська рада «СТ «Надія-2», що є визначальною ознакою виключної підсудності розгляду справи за місцем знаходження такого майна, попри наявну конкуренцію правил підсудності, тому дана справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, та підлягає передачі до Обухівського районного суду Київської області Київської області (08701, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 20), до територіальної виключної юрисдикції якого у порядку ч. 1 ст. 30 ЦПК України належить розгляд вищезазначеної позовної заяви.

Разом з тим, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 461/6956/17, від 25 травня 2020 року у справі № 643/4648/18 та від 11 липня 2019 року у справі № 462/7217/18, від якого не відступила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 та від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18.

Дослідивши матеріали справи колегія судів дійшла до висновку, що предметом спору у вказаній справі є стягнення з ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних втрат, що не підлягає встановленню виключної підсудності оскільки вказаний спір не стосуєтьсяпозовів, щодо власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що вказану справу мав розглядати Дніпровський районний суд м. Києва відповідно до підсудності яка встановлена ст. 27 ЦПК України.

Разом з тим суд зазначає, що у матеріалах справи також відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про відкриття провадження в даній справі Обухівським районним судом.

До ухвалення заочного рішення в даній справі, що є предметом оскарження, відсутні належні та допустимі докази повідомлення відповідача про перебування в провадженні Обухівського районного суду м. Києва даної справи.

Повернення конверта суду з відміткою за закінченням строку зберігання не є належним повідомленням в розумінні ст. 128 ЦПК України, навіть з огляду на те, що такий конверт спрямовувався за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Тобто, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не заявляла в суді першої інстанції при розгляді справи Обухівським судом про порушення правил територіальної підсудності з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Проте, вимоги ч. 2 ст. 378 ЦПК України у даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки відповідач не брав участі у справі в зв`язку з неповідомленням про ухвалу Дніпровського районного суду Київської області 27 липня 2023 року про передачу справи за підсудністю та у зв`язку з неналежним повідомленням про розгляд справи Обухівським районним судом, а відтак, була позбавлена можливості заявити про непідсудність справи в суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи, що підставами позову, щодо яких виник спір, не стосується нерухомого майна а є стягненням 3 % річних та інфляційних втрат, вказаний позов відноситься до підсудності Дніпровського районного суду м. Києва, а заочне рішення Обухівського районного суду Київської області 22 грудня 2023 року у даній справі прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), заочне рішення Обухівського районного суду Київської області 22 грудня 2023 рокупідлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва за встановленою законом підсудністю.

Керуючись ст. 369, 374, 378, 382- 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані адвокатом Панковим Дмитром Володимировичем - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року - скасувати.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області 22 грудня 2023 року - скасувати.

Справу направити на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва за встановленою законом підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна