Справа № 588/1621/24
Провадження № 2/591/1764/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Кирионенко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 і свої вимоги мотивує тим, що 13 травня 2019 року між сторонами було укладено кредитний договір № 201, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 61717 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим станом на 01 липня 2024 року за ним утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 84494,42 грн., з яких: 57709,18 грн. - заборгованість за кредитом; 27,83 грн. - заборгованість за відсотками; 26757,41 грн. - заборгованість за комісією.

Посилаючись на зазначені обставини, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 84494 грн 42 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 грн. 40 коп.

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 29 серпня 2024 року справа передана за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2024 року відкрито провадження у зазначеній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з призначенням справи до розгляду на 03 грудня 2024 року о 14 год. 00 хв.

28 жовтня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сумцова Є.С. надійшли пояснення по справі, в яких зазначає, що відповідач категорично не погоджується з наданими банком розрахунками заборгованості, зокрема, із заборгованістю за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви №201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 13 травня 2019 року, вона містить пункт «комісія за обслуговування кредитної заборгованості», вартість якої становить 1845,34 грн. щомісяця, 66432,24 грн. на 36 місяців.

З огляду на зазначене, вважає, що положення спірного кредитного договору №201 від 13 травня 2019 року про сплату позичальником на користь банку комісій за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Тому, позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.

З огляду на вищевикладене, вважає, що у суду наявні правові підстав для стягнення з позивача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту та процентами в загальному розмірі 57737,01 грн. .В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу має бути відмовлено.

Просить суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення з позивача заборгованості у сумі 57737,01 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 57709,18 грн та заборгованості за процентами - 27,83 грн., відмовивши в іншій частині позовних вимог (а.с.53-55).

03 грудня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сумцова Є.С. надійшла зава про розподіл судових витрат, в якій просить суд здійснити розподіл судових витрат та покласти судові витрати у розмірі 6000,00 грн. понесені відповідачем на отримання професійної правничої допомоги, що пов`язано зрозглядом справи (а.с. 60-61).

03 грудня 2024 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Сидоренко А.П. у додатковій відпустці відповідно до наказу голови суду №79-к/тм від 02.12.24, справа не слухалася та відкладена до 19 лютого 2025 року о 16-00 год.

У зазначене судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, при подачі позову надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Від представника відповідача надійшла письмова заява, в якій просить слухати справу в його відсутність, позов визнає частково з підстав, що викладені у письмових поясненнях.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 травня 2019 року між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 201, шляхом підписання відповідачем Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого йому видано кредит (а.с. 8, 11-16).

Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, у зв`язку з чим станом на 01 липня 2024 року за ним утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 84494,42 грн., з яких: 57709,18 грн. - заборгованість за кредитом; 27,83 грн. - заборгованість процентами; 26757,41 грн. - заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 2021).

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Як вбачається з наданих письмових доказів в укладеному між сторонами кредитному договорі встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, тобто встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». А тому вказана умова кредитного договору є нікчемною.

З огляду на вказане відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 26757 грн. 41 коп.

Таким чином судом встановлено, що загальна заборгованість відповідача перед банком станом на 01 липня 2024 року становить 57737 грн. 01 коп. та складається із заборгованості з повернення тіла кредиту в розмірі 57709 грн. 28 коп., зі сплати відсотків в розмірі 27 грн. 83 коп.

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 57737 грн. 01 коп.

В задоволенні позову в іншій частині належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам (оскільки позов задоволено частково, на 68% від заявленої суми) у розмірі 1647 грн. 23 коп. (68% від 2422,40 грн. сплачених при подачі позову судових витрат).

Представником відповідача подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60000,00 грн.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Беручи до уваги порядок подачі доказів, невелику складність судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідність їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте доцільним є стягнути з відповідача 4000 грн. 00 коп., зменшивши заявлену суму до стягнення.

Зважаючи на викладене, з врахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті професійної правничої допомоги пропорційно вимогам, за якими відмовлено в задоволенні позову ( що становить 32% від заявленої суми), у розмірі 1280 грн. 00 коп. (32% від 4000, 00 грн. визначених судових витрат).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 57737 грн. 01 коп. та судовий збір в сумі 1647 грн. 23 коп.

В іншій частині позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» відмовити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті професійної правничої допомоги в розмірі 1280 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4. .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення виготовлене 28 лютого 2025 року.

Суддя А.П. Сидоренко