Справа № 569/7331/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.,
секретар судового засідання Литвиненко В.М.,
з участю представника позивача адвоката Курганської О.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів адвоката Шевчука В.С.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування збитків, в якому просить на дату подачі позову стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяні їй збитки у сумі 1 127 128,00 грн. сума передбачена умовами договору еквівалентна 28500.00 доларів США та понесені судові витрати по справі.
Позовні вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_2 разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на Інтернет ресурсі olx.ua знайшли оголошення від ОСОБА_1 , про продаж двокімнатної квартири в стані після забудовника, за адресою АДРЕСА_1 . Позивач зателефонувала за вказаним номером в оголошенні і домовились про показ цієї квартири на 19.11.2016 року. Під час особистої зустрічі був відповідач ОСОБА_1 , який представився представником забудовника і менеджером з продажу, він провів їх в офіс фірми забудовника «Град Буд», який розташовувався на першому поверсі цього ж будинку. Директором цієї фірми був ОСОБА_5 . В офісі, ОСОБА_6 показав документи на квартиру та ще якісь документи, пов`язані з цим будинком, та переконував, що все будівництво відповідає стандартам. ОСОБА_1 переконував їх, що квартира хороша, ніхто ще тут не жив, і вони перші власники. Щоб переконатися, що жодних юридичних недоліків дана квартира немає, вони пішли до нотаріуса ОСОБА_7 , по АДРЕСА_2 , який сказав, що квартира «чиста», в судах не перебуває, їм немає за що турбуватись. Ціна цієї квартири озвучена 29 000 тисяч доларів, позивач та її мама зазначили, що у разі зменшення ціни будуть її купувати, на що ОСОБА_1 відразу погодився. 30.11.2016 року позивачка з мамою прийшли на зустріч до ОСОБА_8 в офіс компанії ТзОВ «ІБК«Град-Буд», де були ОСОБА_6 та нотаріус ОСОБА_9 , на цій зустрічі вони обговорювали підписання договору купівлі-продажу. Нотаріус ОСОБА_9 та ОСОБА_6 переконували їх, що у договорі варто вказати оціночну вартість квартири у сумі 5 тисяч доларів, а інакше їм не вигідно її продавати, бо потрібно платити великі податки державі від юридичної особи ТзОВ «ІБК«Град-Буд». На цю пропозицію вони не погодились і сказали, щоб була прописана повна вартість квартири. За порадою знайомих позивачка з звернулась до нотаріуса Плетньова В.О., який перевірив інформацію про квартиру та запевнив, що все добре, жодних причин боятись чи сумніватись немає. Після цього 02.12.2016 року, позивач з мамою прийшли в офіс до ОСОБА_10 , в якому вже сиділи ОСОБА_6 з невідомою їм жінкою, яка виявилась ОСОБА_11 . В проекті договору купівлі-продажу продавцем квартири було зазначено не ТзОВ «ІБК«Град-Буд»», а ОСОБА_11 . Нотаріус ОСОБА_12 переконав їх що з квартирою все законно, сторони підписали договір, позивач передала особисто в руки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 суму 28500 дол. США.
Позивач зазначає, що придбана нею квартира була у стані «після будівельників», тому з грудня 2016 року по березень 2018 року вони з мамою робили у квартирі капітальний ремонт, на що були затрачені значні кошти. 18.06.2018 року вони вселилися в квартиру, а 18.08.2018 року до позивачки прийшов великий пакет судових документів, позовів від громадянки ОСОБА_14 , про витребування цієї квартири. На звернення позивачки до фірми «ГрадБуд» її запевняли, що саме вона є законним власником квартири і що їй немає за що хвилюватися. Під час судових засідань, які розпочалися за участі позивачки, виявилось, що юридична особа «ГрадБуд» припинила свою діяльність з 1 січня 2019 року. На даний час набрало законної сили судове рішення про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_15 , у якої право на цю квартиру виникло до її продажу позивачці. Позивачка вважає, що їй як покупцю квартири заподіяно збитки у розмірі сплаченої вартості квартири в сумі 28500 дол. США, яка витребувана у неї на користь ОСОБА_16 . На звернення позивачки в телефонному режимі до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про добровільне відшкодування заподіяних їй збитків було відмовлено. Вважає, що належними відповідачами у справі є ОСОБА_3 та її чоловік - ОСОБА_1 , які організували укладення 02.12.2016 р. договору купівлі-продажу квартири та спільно отримали від позивачки суму 28500 дол. США та використали на спільні потреби як цивільна дружина та цивільний чоловік на той час. У зв`язку з викладеним звертається до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 18.04.2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
14.06.2024 року від представника відповідачів ОСОБА_17 та ОСОБА_1 адвоката Шевчука Віктора Сергійовича надійшов відзив на позовну заяву, вважає вимоги позивача необґрунтованими. Зазначає, що спірні правовідносини виникли за наслідком виконання сторонами договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2016 року №893 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим Володимиром Олександровичем укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_18 . Ціна цього договору, на час його укладення, складала 730 688,70 гривень. Проте, як вбачається із позову, позивач просить стягнути суму еквівалентну 28500 дол. США за курсом НБУ на дату подачі цього позову, що становить 1 127 850,40 грн. Із таким вимогами відповідачі не згідні. Зазначає, що валютою зобов`язання є грошова одиниця, в якій це зобов`язання номінується, тобто виражається, а валютою виконання грошового зобов`язання є грошова одиниця, в якій таке грошове зобов`язання виконується, повинне виконуватися. Тому посилання позивача на те, що потрібно стягнути суму еквівалентну 28500 дол. США за курсом НБУ на дату подачі позову, що становить 1 127 850,40 грн. є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору купівлі-продажу квартири, адже договір укладався саме гривнях. Також, сторона відповідача зазначає, що вищезгаданий договір не містить в собі умов щодо того, що розрахунки між сторонами проводилися в іноземній валюті, або у випадку його розірвання або визнання недійсним положень даного договору сума договору підлягає перерахунку у разі зміни курсу іноземної валюти. Також зміст договору не містить в собі умов щодо порядку компенсації збитків. Зазначає, що позивач повинен довести не лише протиправність поведінки відповідача, а й наявність збитків, обґрунтованість їх розміру, причинний зв`язок між ними та поведінкою відповідача, надати докази, які б підтверджували реальну, а не абстрактну можливість отримання відповідної суми доходів. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивач у справі зазнав як реальних збитків, так і упущеної вигоди, також матеріали справи не містять в собі доказів, перебудовою настання таких збитків для позивача є безпосередня винна протиправна поведінка відповідачів, що свідчить про відсутність елементів складу цивільного правопорушення, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Так ч. 2 ст. 216 ЦК України, передбачено, що розмір збитків завданих внаслідок визнання правочину недійним, мають бути доведені самим позивачем. Однак, із змісту позову позивач жодним чином не наводить аргументів та будь-яких розрахунків, які б доводили розмір заявленої суми збитків. В той же час, за своїми доводами, позивач аргументує власну ціну позову саме шляхом необхідності повернення йому сум витрачених позивачем на придбання квартири у іноземній валюті. Вказане на переконання відповідачів свідчить, що фактично позивач стверджує про необхідність застосування саме реституції, як одного із обов`язкових наслідків недійсності правочину, а не стягнення збитків. Таким чином вважає, що позивачем обрано не відповідний спосіб захисту власних порушених прав, оскільки вимоги про спричинення відповідачами збитків для позивача не узгоджують із наведеними ним у позові аргументами та доводами.
Щодо вимог про солідарне стягнення збитків із відповідача ОСОБА_1 зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2016 року ОСОБА_1 не перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , оскільки шлюб вони зареєстрували у 2019 році. Також на даний час шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 є розірваним з 01.11.2023 року. Звертаючись до суду позивач не наводить аргументів, про те, яке ж таке спільне майно подружжя наявне у ОСОБА_1 , за рахунок якого можливо здійснити задоволення вимог позивача про стягнення збитків. Уклавши спірний договір купівлі-продажу 02.12.2016 р. ОСОБА_17 , яка будучи неодруженою діяла виключно у власних особистих інтересах, а кошти отриманні від такого продажу є її особистою власністю. А відтак, з огляду на те, що позивачем не наводиться переліку майна, яке маючи статус спільної сумісної власності, залишилися у розпорядженні ОСОБА_1 , щодо якого можливо пред`явити вимогу про задоволення вимог позивача за рахунок частки ОСОБА_17 у такому майні, то сторона відповідачів вважає, що вимоги позивача до ОСОБА_1 є необґрунтованими.
05.09.2024 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій представник позивача просить стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача за результатом проведення судової оціночно-будівельної експертизи заподіяні їй збитки у сумі 1 727 128,00 грн. та понесені судові витрати по справі.
23.09.2024 р. від представника відповідачів надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог. Зазначає, що ціна договору купівлі-продажу на час його укладення, складала 730 688,70 грн. Проте, як вбачається із заяви про збільшення позову, позивач просить стягнути суму, що еквівалентна ринковій вартості квартири станом на 03.05.2024 р. в розмірі 1 727 128 грн. (вартість без урахування поліпшень), яка визначена позивачем на підставі висновку за результатами проведення судово-будівельної експертизи. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивач у справі зазнав як реальних збитків, так і упущеної вигоди, також матеріали справи не містять доказів, що передумовою настання таких збитків для позивача є безпосередня винна протиправна поведінка відповідачів, що свідчить про відсутність елементів складу цивільного правопорушення, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Ухвалою суду від 23.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Курганська О.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що відповідачі несуть солідарну відповідальність щодо заподіяння позивачці збитків, оскільки саме ОСОБА_11 та ОСОБА_1 отримали кошти за продаж квартири, а відповідач ОСОБА_1 від моменту коли позивач до нього зателефонувала з приводу оголошення про продаж квартири вчиняв всі дії щодо продажу квартири: показував квартиру позивачці, визначав вартість квартири, підшукав нотаріуса Кострікіна В.І. з метою укладення договору купівлі продажу, залучив до укладення договорів свою цивільну дружину ОСОБА_11 , а в кінцевому результаті отримав кошти від позивача за продаж квартири. Також представник позивача суду пояснила, що за відповідачем ОСОБА_1 в будинку за адресою АДРЕСА_4 , в період з 2013 року по 2022 рік була зареєстрована нерухомість близько 600 кв.м, яку відповідач ОСОБА_1 знаючи що може понести відповідальність продав.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів адвокат Шевчук В.С., в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідачів пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на час укладення договору в 2016 році в шлюбних відносинах не перебували, а також не отримували коштів від позивача у приміщенні нотаріуса Плетньова. ОСОБА_1 не був стороною договору купівлі продажу квартири. За усною домовленістю позивач мала передати кошти за куплену квартиру керівнику ТзОВ «Інвестиційно будівальна компанія «Град-Буд» ОСОБА_5 . Щодо договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ТзОВ «Інвестиційна будівельна компанія «Град-Буд» (Продавець) та ОСОБА_11 (Покупець) пояснив, що такий договір було укладено з ініціативи керівника з метою зменшення сплати податкового навантаження на товариство.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.11.2016 року приватним нотаріусом Кострікіним В.І. на підставі декларації пр готовність обєкта до експлуатації, серія та номер РВ47, виданий 18.11.2014 року: видавник Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області; договору про дольову участь та будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_4 , серія та номер 1/2013, виданий 18.04.2013 року, видавник: укладений між Управлінням міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області та Товариства з обмеженою відповідальністю ««Інвестиційна будівельна компанія «Град-Буд» зареєстровано право власності на обєкт нерухомості квартиру загальна площа 58.6 кв.м адреса АДРЕСА_1 .
01 грудня 2016 року між ТзОВ «Інвестиційна будівельна компанія «Град-Буд» (Продавець) та ОСОБА_11 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1487. (вартість квартири 100 000.00 грн.)
02.12.2016 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_18 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до 2.1 договору продаж Квартири за домовленістю Сторін вчинено за 730688,70 (сімсот тридцять тисяч шістсот вісімдесят вісім грн., 70 коп.) гривень, що є еквівалентом 28500,00 (двадцяти восьми тисяч п`ятисот дол. 00 центів) доларів США, відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день укладення Договору, та отримані Продавцем від Покупця до підписання Договору.
Пунктом 2.2. договору визначено, що підписання Договору Продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку з ним за продану Квартиру та свідчить про відсутність у нього по відношенню до Покупця будь-яких претензій фінансового характеру, пов`язаних із виконанням п. 2.1. Договору.
Згідно із п.п.3.1, 3.2, 3.3 Договору купівлі-продажу від 02.12.2016 р. продавець стверджує, що на момент укладення Договору квартира не відчужена у будь-який спосіб та відсутні будь-які особи, що мають переважне право на її придбання, право володіння, користування квартирою не передано іншим особам, відсутні будь-які майнові права і претензії третіх осіб на квартиру, не є предметом спору в судах, під забороною, іпотекою, арештом не перебуває, адреса квартири не використовується як місцезнаходження юридичної особи. Продавець заявляє, що квартира належить йому на праві приватної власності і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на квартиру чи її частку, у тому числі відповідно до статей 65,74 та 97 Сімейного кодексу України відсутні. Зміст вищевказаної заяви доведено до відома покупця. Податкова застава на майно та майнові права Продавця відсутня.
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від № 569/26544/21 від 18 квітня 2022 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 02 грудня 2016 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим Володимиром Олександровичем та зареєстрований в реєстрі за № 893, з моменту його укладення. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності № 32687087 від 02.12.2016 року, внесений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим Володимиром Олександровичем. Визнано за ОСОБА_16 право власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Рішення суду набрало законної сили.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
При цьому, як неодноразово наголошував Верховний Суд, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тому надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
У постанові Верховного Суду в складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року в справі N 645/3265/13-ц (провадження N 61- 5552свп18) зроблено висновок, що: «відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до частини 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону
У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 зазначено, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушенного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Як встановлено судом, ні ТОВ «Град-буд», ні ОСОБА_3 не мали права продажу квартири АДРЕСА_3 для позивачки ОСОБА_2 у зв`язку із порушенням порядку набуття на неї прав, що було встановлено при розгляді справи №569/26544/21.
З огляду на зазначене належним та ефективним способом захисту прав позивачки у спірних правовідносинах є стягнення з відповідачів збитків, спричинених продажем квартири.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 ст. 22 ЦК України).
Згідно частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 ст. 22 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 255 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 суду показала, що в 2016 році вони з мамою шукали квартиру. ОСОБА_19 був представником забудовника, який знайшов їм квартиру. Вони оглянули цю квартиру, після чого пішли до нотаріуса Кострикіна В., який сказав, що з квартирою все добре. Зазначає, що ОСОБА_19 спочатку хотів продати цю квартиру за 28 тис. доларів США, а у договорі зазначити 5 тис. доларів США, однак вони з мамою на це не погодились. Пізніше вони обрали іншого нотаріуса ОСОБА_20 , який також запевнив, що з квартирою все добре. 02.12.2016 року вони з мамою прийшли до нотаріуса, де був ОСОБА_19 і ще одна жінка. ОСОБА_19 сказав, що це його цивільна дружина, яка буде продавати цю квартиру за повну вартість. На запитання позивачки про законність таких дій нотаріус Плетньов В. переконав, що все законно, після чого позивачка підписала договір та передали особисто в руки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 суму 28500 дол. США. В кінці грудня 2018 року позивачка вселилася в квартиру, почала робити ремонт. Пізніше позивачці стало відомо, що наявний спір на цю квартиру і що вона належить ОСОБА_16 . У вересні 2024 року позивачка віддала ключі ОСОБА_16 .
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 суду показала, що позивачка ОСОБА_2 це її дочка. В 2016 році в оголошені вони знайшли, що продається дана квартира. На призначену зустріч для огляду прийшов ОСОБА_19 , який представився забудовником та менеджером з продажу. ОСОБА_19 показав їм квартиру і сказав, що вона ще ні на кого не була зареєстрована. Квартиру продавали за 28500 дол. США, однак запропонували прописати у договорі ціну 5000дол. США, на що вони не погодилися. Пізніше ОСОБА_19 запропонував їм піти до нотаріуса Кострикіна В.І., однак вони не погодились, а знайшли іншого нотаріуса Плетньова В.О., та 02.12.2016 підійшли до нього для укладення договору. У кабінеті нотаріуса були ОСОБА_6 , нотаріус та ще якась жінка, яку було зазначено у договорі купівлі-продажу квартири. ОСОБА_19 запевнив, що все добре, що ця жінка ОСОБА_21 вчора купила цю квартиру у ТОВ Град-буд а сьогодні продає їм. ОСОБА_1 пояснив, що це його цивільна дружина, а нотаріус ОСОБА_12 запевнив, що з квартирою проблем немає. Після підписання договору купівлі-продажу квартири свідок віддала ОСОБА_19 гроші, а він їм ключі від квартири. Під час передачі даних коштів були присутні ОСОБА_21 , ОСОБА_19 та позивачка. На наступний день вони з позивачкою підійшли до квартири і на вхідних дверях в списку боржників навпроти номеру цієї квартири була зазначена зовсім інша людина та вказано велику суму заборгованості. Пізніше вони дізналися про судові спори на цю квартиру. З грудня по березень 2018 року позивачка в квартирі робила ремонт.
В матеріалах справи наявний Висновок судового експерта за результатом проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 03.05.2024 р. №20/24, відповідно до якого ринкова вартість квартири з врахуванням поліпшень становить 2 979 931 грн. - без урахуванням поліпшень 1 727 128 гривень.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду..
У правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2023 р. по справі № 369/6092/20, провадження № 61--1447сво22 зазначено, що суд має підстави визначити розмір збитків саме за правилами другого речення частини третьої статті 623 ЦК України, якщо на момент ухвалення рішення відповідні ціни істотно зросли порівняно із датою подачі позову.
Застосування цього правила здійснюється не за ініціативою суду (що було б порушенням: принципу диспозитивності процесу), а лише за позовом кредитора (позивача).
Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він в кінці 2016 року попросив свою знайому ОСОБА_11 укласти договір купівлі квартири з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «Град-Буд». На той час вони одруженні не були. Одружився із ОСОБА_11 17.11. 2019 року, шлюб розірвано 01.11.2023 року.
В судовому засіданні встановлено, що 01.12.2016 р. був укладений Договір купівлі-продажу між ОСОБА_11 як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «Град-Буд» за ціною 100 000, 00 грн. Пізніше, а саме на наступний день 02.12.2016 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_18 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вказана вартість продажу квартири - 730 688,70 грн., що еквівалентно 28500 дол. США.
Позивачка ОСОБА_2 укладаючи договір купівлі-продажу квартири всі домовленості щодо основних умов такого договору - предмету та ціни обговорювала лише із ОСОБА_1 , який переконував її про наявність права власності на квартиру у продавців. Позивачка розраховувала на його добросовісність та порядність. Натомість саме ОСОБА_1 через свою знайому, яка не належала до ТОВ «Град-Буд» 01.12.2016 р. придбала квартиру без реального наміру набуття права власності на неї, а для продажу її для ОСОБА_18 . Таким чином, 02.12.2016 року між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О., у якому вказана вартість продажу квартири - 730 688,70 грн., що еквівалентно 28500 дол. США. Тобто, квартира була продана із завищенням її вартості вказаної у протоколі ТзОВ «ІБК«Град-Буд» від 01.12.2016 р. саме через дії ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , яка в подальшому стала його офіційною дружиною. Тому відповідальність за завдані покупцю - ОСОБА_2 збитки мають нести саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які спільними діями відчужили спірне майно, та отримали кошти від позивачки, у вигляді дійсної вартості майна, а саме у розмірі ринкової вартості квартири. Відтак дії обох відповідачів були незаконними, що спільно призвели до заподіяння шкоди для позивачки.
Враховуючи викладене, належним та ефективним способом захисту прав позивачки у спірних правовідносинах є стягнення з відповідачів збитків, спричинених продажем квартири, право власності, яке набуто з порушенням, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відтак, суд приходить до висновку, що обраний позивачем ОСОБА_2 спосіб захисту, а саме відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом відшкодування збитків передбачений п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України є ефективним для захисту її порушеного права (інтересу) у спірних правовідносинах.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 89, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування збитків - задовольнити.
Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 заподіяні їй збитки у сумі 1 727 128,00 грн. ( один мільйон сімсот двадцять сім тисяч сто двадцять вісім ) гривень 00 копійок.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 7487,05грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 7487,05грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 05.03.2025 року.

Суддя Харечко С.П.