ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16570/24

Провадження № 22-ц/820/339/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Костенка А.М., П`єнти І.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Прядуна Р.В

представника позивача Янюк К.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/16570/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Прядуном Русланом Володимировичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2024 року, у складі судді Карплюка О.І., у справі за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року позивач Міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за період 01.11.2019 по 31.10.2021 в розмірі 28590,66 грн за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає відповідачам послуги з централізованого опалення приміщення площею 71,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , абонентський номер споживача № НОМЕР_1 . На послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води позивач застосовує тарифи, затверджені в установленому порядку державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність повного погашення заборгованості, відповідачі здійснюють неналежну оплату за надані підприємством послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Так, станом на 15.05.2024 заборгованість відповідачів за період з 01.11.2019 по 31.10.2021 становить 28590,66 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком про заборгованість за спожиту комунальну послугу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води за період з 1 листопада 2019 по 31 жовтня 2021 року в сумі 28590,66 грн та судовий збір в сумі по 1514 грн з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі не проводили у встановлені строки оплату за надані послуги, тому з них необхідно стягнути в солідарному порядку на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» борг за період з 1 листопада 2019 по 31 жовтня 2021 року в сумі 28590,66 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Прядуна Р.В.,просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2024 року скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не забезпечено вручення позовної заяви із додатками відповідачу, чим порушено право відповідача на захист, так як особа була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі, висловити доводи і заперечення проти позовних вимог. Зазначає, що ОСОБА_1 з 1992 року фактично проживає в с.Грузевиця Хмельницького району. Апелянт не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , відповідно комунальними послугами не користується, тому витрати за комунальні послуги повинні бути відшкодовані особами, які їх споживають, а не ОСОБА_1 .

Апелянт вказує, що відповідальність за утримання майна має бути дольова, пропорційна частці у праві власності на квартиру. Судом не встановлено коло власників вказаної квартири, так як до участі у справі в якості відповідачів повинні бути залучені усі власники або споживачі комунальних послуг, а не лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Посилається на довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відповідно до якої у квартирі зареєстровано четверо осіб. Примітка у довідці, що ОСОБА_3 померла, не підтверджена жодним належним і допустимим доказом. Ці обставини не були перевірені судом, а незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову.

Звертає увагу, що заборгованість обрахована за період з 01.11.2019 по 31.10.2021, з позовом позивач звернувся у червні 2024 року, тобто з пропуском позовної давності. Відповідач через неналежне повідомлення його про дату та час розгляду справи, був позбавлений можливості скористатися своїм правом заявити про застосування позовної давності в суді першої інстанції.

Крім того, із змісту позовної заяви та наведених у ній розрахунків, борг був стягнутий за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води. Проте, за наявною у відповідача інформацією, вказаний будинок взагалі не обладнаний системою централізованого постачання гарячої води, оскільки в будинку працює котельня, яка забезпечує підігрів води.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2024 апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 06 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» вважає необґрунтованим посилання ОСОБА_1 на те, що він з 1992 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно із довідкою про зареєстрованих осіб у житловому будинку за вищевказаною адресою ОСОБА_1 у період з 18.12.1986 по 25.06.2021 був зареєстрований у вказаній квартирі, а ОСОБА_3 , якій належить на праві власності 1/3 даної квартири, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає послуги з централізованого опалення до квартири по АДРЕСА_1 відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , абонентський номер споживача для сплати за спожиту теплову енергію №53541 відкрито на ім`я ОСОБА_2 , який є співвласником квартири. Згідно із довідкою від 15.05.2024 борг споживача за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2019 по жовтень 2021 складає 28590,66 грн, гаряче водопостачання відповідачам не надається та нарахування за дану послугу не здійснюється. Звертає увагу, що власники та співвласники майна повинні нести обов`язок по утриманню майна та нести відповідальність перед третіми особами та зобов`язання, пов`язані з цим майном, при цьому апелянт не позбавлений можливості звертатись з вимогою до інших осіб, що проживають в житловому приміщенні для відшкодування коштів за отриманні ними житлово-комунальні послуги.

Позивач заперечує щодо застосування строків позовної давності, оскільки позовна заява подана в межах строків позовної давності. Позовні вимоги, хоча і стосуються заборгованості за період з листопада 2019 по жовтень 2021 року, проте в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), а з 24.02.2022 перебіг позовної давності зупинено на строк дії воєнного стану.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Прядун Р.В. в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» Янюк К.М. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечила з підстав, наведених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.11.2002 квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в рівних частинах кожному (по 1/3 кожному).

Вказані обставини підтверджуються також повідомленням Хмельницького БТІ від №745726 від 11.04.2024.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями після смерті якої є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 225-2020. Відповідачі свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 не отримували.

Відповідно до довідки від 15.03.2024 №361, виданої підприємством «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2019 по 31.10.2021 становить 28590,66 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 2 частини 1 статті 5, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, ч. 4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до свідоцтва про право власності ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , кожний.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли її сини : ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем та не заявив про відмову від спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом від 22 березня 2023 року у постанові у справі № 463/6829/21.

Згідно з частиною другою, третьою статті 1281 ЦК України спадкоємці кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем майна незалежно від настання строку вимоги.

Частиною четвертою статті 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою, третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідачами не надано доказів того, що МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» було повідомлено про смерть ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави вважати, що позивачем було пропущено строк пред`явлення вимог до спадкоємців.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Стягуючи з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, суд першої інстанції не врахував даних положень чинного законодавства та не звернув увагу на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками по 1/3 частини квартири кожний та після смерті ОСОБА_3 - ще по 1/6 частини квартири кожний в порядку спадкування.

Оскільки квартира АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому вони в рівних частинах, несуть відповідальність перед позивачем за зобов`язаннями з оплати послуги за постачання теплової енергії.

Згідно із довідкою МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» № 361 від 15 травня 2024 року заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2019 року по 31.10.2021 року становить 28590,66 грн, яка надавалася за адресою: АДРЕСА_1 . Апелянтом належними доказами вищевказаний розрахунок не спростовано, інший розрахунок не надано.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що з нього необґрунтовано стягнуто заборгованість за централізоване постачання гарячої води, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості складається із нарахувань за постачання теплової енергії, а нарахування за постачання гарячої води (гарячого водопостачання) не здійснювалося.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є належними відповідачами у справі та з них на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» підлягає стягненню по 14295,33 грн з кожного.

Посилання апелянта на те, що він не повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання та суд не забезпечив вручення позовної заяви із додатками відповідачу, чим порушив право на захист, є безпідставними.

Згідно із відомостями з Реєстру територіальної громади міста Хмельницького ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення слідує, що позовна заява з доданими документами направлялася ОСОБА_1 за відомим суду зареєстрованим місцем проживання відповідача та лист повернутий до суду із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Наведене свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, з урахуванням вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Тому, суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначені зміні вступили в силу з 02.04.2020 року.

Крім того, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Позов подано про стягнення заборгованості за період з листопада 2019 року по жовтень 2021 року, а тому з 1 грудня 2019 року почався перебіг строку позовної давності, останній день трьохрічного строку позовної давності припадає на 1 грудня 2022 року, тобто на час, коли в Україні діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, а тому строки, визначені статтями 257, 258 були продовжені на строк дії такого карантину.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан з 5.30 годин 24.02.2022 року, який продовжено до 09.05.2025 року, а тому строки позовної давності, визначені цим кодексом, зупинені на строк дії військового стану, а тому відсутні підстави для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно пунктів 1, 3, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача по 14295,33 грн з кожного.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжної інструкції №7810 від 22.05.2024 позивач МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» сплатив за подачу позову до суду першої інстанції судовий збір у сумі 3028 грн, тому з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі по 1514 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Прядуном Русланом Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» ( м.Хмельницький, вул. Чорнобрового,5) заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2021 року, по 14295,33 гривень (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять гривень 33 копійки) з кожного та судовий збір у сумі по 1514 грн з кожного.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2025 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

А.М. Костенко

І.В. П`єнта