УХВАЛА

06 березня 2025 року

м. Київ

справа № 951/933/21

провадження № 61-1390ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Козівської селищної ради Тернопільської області на постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Козівської селищної ради Тернопільської області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Козівської селищної ради Тернопільської області на постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2025 року касаційну скаргу Козівської селищної ради Тернопільської області на постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року залишено без руху.

У лютому 2025 року від Козівської селищної ради Тернопільської області надійшли матеріали на усунення недоліків, зокрема квитанція про доплату судового збору.

Питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішено з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Заявник зауважує, що висновок суду апеляційної інстанції не відповідає висновкам Верховного Суду та зазначає постанови Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 627/1761/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 756/5342/18, від 05 грудня 2018 року у справі № 490/4005/15-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 565/1572/16-ц, від 25 липня 2019 року у справі № 717/630/17, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/1344/17, які не враховано апеляційним судом.

Водночас, посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Також посилання в касаційній скарзі на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) за відсутності обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Отже, касаційна скарга не у повному обсязі відповідає вимогам процесуального закону стосовно зазначення підстав касаційного оскарження.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Для усунення вказаного недоліку заявнику слід надати до суду нову редакцію касаційної скарги з врахуванням вимог цієї ухвали щодо повноти зазначення підстав касаційного оскарження та їх нормативно-правового обґрунтування.

За змістом частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений, в тому числі і за заявою сторони.

Оскільки заявником частково усунуто недоліки касаційної скарги, суд вважає за можливе продовжити строк для усунення недоліків вказаної касаційної скарги на десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Керуючись статтями 127 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити Козівській селищній раді Тернопільської області строк для усунення недоліків касаційної скарги на десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков