04.02.2025 Справа № 756/7198/24
Справа № 756/7198/24
Провадження № 2/756/3593/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Діденко Є.В.,

за участю секретаря - Павлишина О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

провівши судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 звернулась до суду зі вказаним позовом, у якому просить: позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між нею і відповідачем 02.07.2021 року зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Мілан, Італія. ІНФОРМАЦІЯ_2 дитина зареєстрована громадянкою України. З народження дитина проживала і проживає з матір`ю, та з початком війни перебуває за кордоном у статусі біженця, що потребує додаткового захисту. Відповідач відмовився надавати допомогу під час вагітності, тому позивачка виїхала до Італії, де проживає її матір, і там народила дитину. Жодних витрат, пов`язаних із народженням і медичною допомогою, відповідач на себе не взяв. Після укладення шлюбу відповідач поводив себе по відношенню до позивачки зверхньо, ображав і принижував. Зазначав, що згідно з його релігійним віруванням вони не подружжя, не спілкувався з родичами позивачки і також навіть дистанційно не показував дитину своїм родичам у Алжирі , оскільки не хотів ганьбити свою сім`ю, оскільки дитина народжена не у шлюбі за переконаннями відповідача. Через декілька місяців після народження дитини в Україні розпочалась війна, і з міркувань безпеки позивачка не повернулась в Україну, залишилась за кордоном. Відповідач мав посвідку на постійне проживання в Україні, перетинав кордон України до Європейського Союзу, але до позивачки і дитини не приєднався. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22.02.2024 року між Позивачем і Відповідачем шлюб розірвано. З часу народження дитини, відповідач не бере участі у її вихованні і матеріальному забезпечення, не проявляє батьківської турботи. 22.09.2023 року був виданий судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, однак аліменти відповідач не сплачує. Наведені у сукупності обставини свідчать, що відповідач свідомо не виконує свої батьківські обов`язки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

25 червня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім?ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, призначено підготовче засідання на 03.09.2024 р.

03.09.2024 року підготовче засідання не відбулось через відсутність в суді електропостачання, наступне засідання призначено на 29.10.2024 року.

Ухвалою суду від 29.10.2024 року відкладено підготовче засідання на 10.12.2024 року, зобов`язано орган опіки і піклування надати суду висновок щодо розв`язання спору.

25.11.2024 року до суду на виконання ухвали надійшов висновок Дніпровської районної у міста Києві державної адміністрації.

Ухвалою суду від 10.12.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 04.02.2025 року.

27.01.2025 року надійшли додаткові письмові пояснення від представника позивача.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з викладених у ньому підстав.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялась про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, яка вручена не була через відсутність адресата. На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає відповідача належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до суду уповноваженого представника не направив, надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, рішення прийняти в інтересах дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування.

Дослідивши зібрані у справі докази у сукупності, вислухавши учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом установлено, що 02.07.2021 року між сторонами зареєстровано шлюб.

Від цього шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Мілан, Італія, що підтверджено Витягом із реєстрації актів про народження.

Згідно з довідкою Посольства України у Французькій Республіці від 12.04.2022 р. № 61215-536-093, дитина ОСОБА_4 зареєстрована громадянкою України.

Відповідач є громадянином Алжиру, має посвідку на постійне проживання в Україні.

Згідно з копіями наданих документів, позивачка разом із дитиною проживає за кордоном, проживає у готелі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.02.2024 року, шлюб між сторонами розірвано.

22.09.2023 року Оболонським районним судом м. Києва виданий судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Повідомленням Оболонського відділу ДВС у м. Києві від 11.04.2024 року, стягувачу повернений виконавчий документ без виконання через відсутність дати народження боржника.

Згідно з висновком Органу опіки і піклування - Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, вказано про неможливість об`єктивно дослідити питання, оскільки дитина разом із матір`ю перебувають за кордоном.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2025 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у зв`язку з наявність рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Як зазначено у постанові Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позивач посилається на те, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків одразу після народження дитини.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що позивачем не надано доказів свідомого ухилення відповідача від обов`язків щодо виховання дитини.

З досліджених доказів слідує, що позивачка за власною ініціативою виїхала за межі України ще до початку військових дій, народила дитину у Італії, і після цього до України не поверталась.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності у відповідача можливості за таких умов приймати участь у вихованні, спілкуванні і забезпеченні дитини, суду не надано. Так само не надано доказів ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Лише та обставина, що відповідач звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу не свідчить про свідоме і систематичне ухилення відповідача від виконання його батьківських обов`язків.

На переконання суду, позивачем не було доведено, що відповідач систематично, протягом тривалого часу і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, отже позов подано передчасно.

Крім того, суд враховує, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, позбавлення батьківських прав є втручанням у право особи на повагу до приватного і сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому в даному випадку суду необхідно оцінити, наскільки таке втручання є необхідним у демократичному суспільстві (п. 47 рішення у справі «Савіни про України», п. 49 рішення у справі «Хант проти України»).

З урахуванням встановлених судом обставин, позивач не довів суду, що застосування такого виключного заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав є необхідним і виправданим, та буде перш за все відповідати інтересам дитини.

Тому, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у вказаному випадку є передчасним, підстав для його застосування не доведено, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення складене 03.03.2025 р.

Суддя Є.В. Діденко