Справа № 211/7440/24
Провадження № 2/211/545/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Костенко Є.К.,
за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
29 листопада 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов мотивований тим, що 26.02.1988 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі в них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період з 1990 по 2000 роки сторони, будучи громадянами України, мешкали в Якутській АРСР, там працювали, періодично повертаючись до м. Кривого Рогу. Під час чергового приїзду за заявою ОСОБА_1 було прописано ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно свідоцтва АДРЕСА_2 на право власності на житло належала ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Місце фактичного проживання відповідача позивачці не відомо. З 2000 року сторони не підтримують шлюбні відносини та мешкають окремо, відповідач житло покинув добровільно, жодних перешкод у проживанні за місцем реєстрації йому не чинилося. За комунальні послуги не сплачує, його речі у квартирі відсутні. Від зняття з реєстрації місця проживання відповідач ухиляється. Факт реєстрації відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у реалізації прав користування та розпорядження належним їй майном, нарахування надмірних комунальних послуг. Зважаючи, що донька сторін, яка є співвласницею квартири постійно мешкає за межами України, не має наміру повертатись, відсутня можливість в адміністративному порядку звернутись до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем зареєстрованого місця проживання із відповідною заявою аби здійснити зняття відповідача з зареєстрованого місця проживання, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за вказаною вище адресою.
Позивач та її представник надали суду письмову заяву, в якій просять цивільну справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач до суду не з`явився, причину неявки не повідомив, відзив, заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду повідомлений належним чином, пояснень не надала.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, крім того, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва АДРЕСА_2 на право власності на житло належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 9).
26.02.1988 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб про, що Сєверною селищною Радою Усть-Янського району Якутської АРСР зроблено актовий запис №10, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 10-11).
Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про, що Булунським районним відділом ЗАЦС у селищі Тіксі ЯАРСР зроблено 09.02.1990 актовий запис №27, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 12-13)
Згідно з відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14).
Відповідно до акту про фактичне не проживання особи в житловому приміщенні від 25.11.2024 посвідченого свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та засвідченоого директором ТОВ "Комбінат благоустрою" за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Університетський, 65/24 в період з 2013 по теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає (а.с. 16)
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з вимогами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Разом із тим, частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Так, з наданих суду документів вбачається, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року, тобто більше одного року.
Відповідачем не надано жодних контраргументів стосовно не зняття його з реєстрації, за неодноразовим викликом до суду він не з`явився.
Доказів того, що відповідач, як член родини позивача, надає їй протягом усього часу не проживання в будинку по АДРЕСА_1 матеріальну допомогу, зокрема, на оплату житлово-комунальних послуг, суду також надано не було.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житлом.
З огляду на те, що цей закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язано з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, такими, що здатні ефективно забезпечити захист житлових прав, та доходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, зокрема, і сплачений судовий збір, який згідно з кодом квитанції №9361-8325-4971-9130 від 27.11.2024 склав 1211, 20 грн.
Керуючись ст.5,12,13,81,89,258,259,263-265,268,273,280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , сплачений нею судовий збір у сумі 1121 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 25.02.2025 року.

Суддя: Є. К. Костенко