Справа № 463/6350/24 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н. Л.
Провадження № 22-ц/811/3466/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: прокурора Мацюри Я.Р.,

представника ТУ ДБР Онищака М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької окружної прокуратури №1, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: відшкодувати за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові (далі ТУ ДБР), прокуратури по кримінальному провадженні №0000329 від 07.12.2018 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365 КК України, в розмірі 4000000 грн., половину з яких (2000000 грн.) перерахувати на потреби ЗСУ; зобов`язати Державну казначейську службу України в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України стягнути на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000000 грн., половину з яких (2000000 грн.) перерахувати на потреби ЗСУ.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у підготовче засідання.

Ухвалу суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач покликається на те, що 01.11.2024 року подала до суду першої інстанції клопотання про перенесення розгляду справи на початок грудня 2024 року у зв`язку з серцевим захворюванням, що підтверджується відповідними медичними документами, та у зв`язку з необхідністю проведення додаткової експертизи, яка має суттєве значення для розгляду даної справи.

Додає, що проведення експертизи КНДІСЕ затримується на 90 днів у зв`язку з завантаженістю експертів відповідно до клопотання експерта від 07.10.2024 року.

Наголошує, що головуючий суддя у першій інстанції не є експертом в медицині, щоб дорікати позивачу, яка є інвалідом ІІ групи кардіологічних захворювань, щодо повторної неявки у судове засідання 08.11.2024 року.

Зазначає, що у виписці кардіолога пацієнту ОСОБА_1 призначено ліки, які можуть використовуватися лише при стаціонарному лікуванні.

На переконання позивача, хвороба серця та необхідність проведення додаткової експертизи в КНДІСЕ є поважними причинами для перенесення розгляду справи.

Вважає, що суд першої інстанції порушив її законні права, оскільки виніс оскаржувану ухвалу без її участі та не постановив ухвали про задоволення або відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 01.11.2024 року про перенесення розгляду справи.

22.11.2024 року Львівська обласна прокуратура та ТУ ДБР подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких заперечили доводи та вимоги апелянта.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року справу призначено до розгляду на 21 січня 2025 року.

21 січня 2025 року розгляд справи відкладено на 04 березня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 , яке надійшло до апеляційного суду 17 січня 2025 року, у зв`язку з хворобою апелянта.

03 березня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відвід колегії суддів.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2025 року у задоволенні заявленого ОСОБА_1 відводу суддям Бойко С.М., Копняк С.М., Ніткевичу А.В. відмовлено.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, повторно подала до суду клопотання від 26 лютого 2025 року про перенесення розгляду справи у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні, однак, у задоволенні такого клопотання апеляційним судом відмовлено, з урахуванням того, що клопотання заявлене повторно і явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідачів в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Згідно з ч.2 ст.198 ЦПК України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у підготовчому засіданні.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов не дає права суду залишати позов без розгляду.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України, суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №461/3580/15-ц (провадження №61-20847св19), який викладений у постанові від 02 вересня 2020 року.

Судом встановлено, що два останні підготовчі засідання в даній справі було призначено на 10 жовтня та 08 листопада 2024 року, про вказані засідання позивач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.177, 193 т.2), тому суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у підготовче засідання, незалежно від причин повторної неявки позивача і заявлених нею клопотань про перенесення розгляду справи.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що хоч і в позовній заяві позивач просила розгляд справи проводити без її участі, однак, в подальшому, свою позицію змінила, подаючи у кожне підготовче засідання заяви про те, щоб без її участі справу не розглядати.

З урахуванням викладеного, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції правильно виходив із того, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явилася у підготовче засідання, призначене на 08 листопада 2024 року, і заяви про розгляд справи у її відсутності не подавала.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 березня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич