Провадження №2/523/729/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, визнання договорів позики такими, що укладені не в інтересах сім`ї, встановлення факту витрачання не в інтересах сім`ї коштів, отриманих у борг, та визнання такою, що не є стороною та боржником за договорами,

УСТАНОВИВ:

14 грудня 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Яковлев В.Ю., до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, а також визнання договорів позики такими, що укладені відповідачем не в інтересах сім`ї, встановлення факту витрачання не в інтересах сім`ї коштів, отриманих у борг за вказаними договорами, та визнання позивачки такою, що не є стороною та боржником за вказаними договорами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, різне ставлення до подружніх обов`язків, що призвело до втрати взаєморозуміння і почуття любові одне до одного та припинення шлюбних стосунків, тому, на думку позивачки, примирення між ними та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини. Також позивачка просила поділити набуте за період шлюбу майно шляхом виділення їй телевізора «Samsung UE43T5300AUXUA», холодильника «Bosh KGV36KL32», пральної машини «Bosh Maxx5 WLX20463OE», а відповідачеві - ноутбуку «ASUS Zenbook UX-31A».

Також позивачка вважає, що договори № 401 від 21 червня 2019 року, № М01.00301.004543897 від 26 листопада 2018 року, № 491019419 від 30 січня 2020 року, № PL16/1172 від 31 травня 2019 року, № б/н від 04 червня 2018 року, були укладені відповідачем не в інтересах сім`ї, тому вона просить суд встановити витрачання коштів, отриманих відповідачем у борг за вказаними договорами, не в інтересах сім`ї та визнати її такою, що не є стороною та боржником за цими зобов`язаннями.

13 січня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28 січня 2025 року ОСОБА_2 надав суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі, підтвердив, що сім`я між ними фактично розпалася, зберегти шлюб неможливо, тому вважає за необхідне розірвати шлюб. Погодився із запропонованим позивачкою варіантом розподілу майна, набутого за час шлюбу, а також визнав і підтверджує, що договори із третіми особами № 401 від 21 червня 2019 року, № М01.00301.004543897 від 26 листопада 2018 року, № 491019419 від 30 січня 2020 року, № PL16/1172 від 31 травня 2019 року, № б/н від 04 червня 2018 року були укладені не в інтересах сім`ї, а позивачка не є стороною у вказаних боргових зобов`язаннях.

Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

10 лютого 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Яковлев В.Ю. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог

Відповідач ОСОБА_2 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання обставин, викладених у відзиві на позов.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Сторони зареєстрували шлюб 23 квітня 2010 року у Другому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 147, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 23 квітня 2010 року.

Подружжя має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Причинами розпаду сім`ї стало те, щоспільне життя між сторонами не склалося через різні характери та погляди на життя, різне ставлення до подружніх обов`язків, що призвело до втрати взаєморозуміння і почуття любові одне до одного та припинення шлюбних стосунків, тому наразі шлюб між сторонами існує лише формально, а сім`я фактично розпалася.

Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України).

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Враховуючи, що у сторін сім`я розпалася, відповідач погодився на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо вимоги про поділ спільного майна подружжя судом встановлено, що позивачка звертаючись до суду просила поділити набуте за період шлюбу майно шляхом виділення їй телевізора «Samsung UE43T5300AUXUA», холодильника «Bosh KGV36KL32», пральної машини «Bosh Maxx5 WLX20463OE», а відповідачеві - ноутбуку «ASUS Zenbook UX-31A».

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Необхідно звернути увагу на те, що доказів про набуття вказаного майна в період шлюбу, як і взагалі доказів ідентифікуючих дане майно суду не надано.

Згідно з нормами ч.1,4 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як закріплено нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За нормами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказуванн я. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Визнання відповідачем позову в частині вимог про поділ майна, визнання договорів позики такими, що укладені не в інтересах сім`ї, встановлення факту витрачання не в інтересах сім`ї коштів, отриманих у борг, та визнання такою, що не є стороною та боржником за договорами не прийнято судом та постановлено ухвалу саме з підстав відсутності доказів та відповідно законних підстав для прийняття судом рішення про задоволення вимог.

Враховуючи зазначене відсутні підстваи для задоволення вимоги про поділ майна подружжя.

Позивачкою також заявлено вимоги про встановлення витрачання коштів, отриманих відповідачем у борг за вказаними договорами № 401 від 21 червня 2019 року, № М01.00301.004543897 від 26 листопада 2018 року, № 491019419 від 30 січня 2020 року, № PL16/1172 від 31 травня 2019 року, № б/н від 04 червня 2018 року, не в інтересах сім`ї та визнати її такою, що не є стороною та боржником за цими зобов`язаннями, та вони були укладені відповідачем не в інтересах сім`ї.

Нормами ст.15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної норми визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Сторонами не було надано копії казаних договорів, разом з тим необхідно звернути увагу на те, що правовідносини за вказаними договорами стосуються кредитних зобов`язань, а не сімейних, і мають вирішуватися за участю сторін які їх укладали з зазначенням способу захисту порушених прав.

Позивачка звертаючись до суду з вказаними вимогами посилається на можливі майбутні претензії щодо неї.

В даному випадку такі обгрунтування є лише припущенням, тоді як особа має право на захист в разі порушення її прав, при цьому, доказів порушення її прав також не надає.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 258-259, 263-265, 273, 279, 354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання договорів позики такими, що укладені не в інтересах сім`ї, встановлення факту витрачання не в інтересах сім`ї коштів, отриманих у борг, та визнання такою, що не є стороною та боржником за договорами задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 23 квітня 2010 року у Другому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 147, між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) розірвати.

У іншій частині вимог відмовити.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили направити Пересипському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 28 лютого 2025 року.

Суддя