Провадження № 2-о/369/155/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.02.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря судових засідань Липченко О.С.

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Бабіч Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із даною заявою. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в м. Кіровоград. З часу народження, навчався, постійно проживав в України. У грудні 1994 року йому МВС України (орган, який видав документ - УВС-404-556) було видано, як громадянину України, паспорт для виїзду закордон НОМЕР_1 . Отримував як громадянину України, було видано реєстраційний номер облікової картки платника податків (реєстраційний номер - НОМЕР_2 ).. На останній сторінці даного паспорту вказано, що паспорт є власністю України. Він, як громадянином України, приватизував квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що паспорт громадянина України зразка 1994 року не отримував. Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого 22.05.1981 року Першотравневим райвиконком м. Чернівці, було втрачено у 2006 році.

У лютому 2024 року він звернувся до Святошинського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо оформлення паспорта громадянина України у формі картки замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого 22.05.1981 року Першотравневим райвиконком м. Чернівці, але отримав відповідь про те, що для подальшого документування паспортом громадянина України у формі картки, рекомендовано звернутися до суду з питань встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року та для отримання належним чином завіреної копії рішення суду, яка може слугувати підставою подання документів щодо перевірки належності до громадянства України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство».

Встановлення факту постійного проживання на території України потрібно для встановлення й оформлення громадянства України. Іншим чином можливість підтвердити вказаний юридичний факт, ніж шляхом його встановлення в судовому порядку, відсутня.

Просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заявник та його представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Святошинського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України - суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У даній справі заявник просить встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Кіровоград.

У червні 1977 року закінчив середню школу у м. Коломия, Івано-Франківської області.

19 травня 1977 року Коломийським районним відділом внутрішніх справ Івано-Франківської області було видано паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_4 .

У березні 1978 року влаштувався на роботу токарем на завод «Гравітон» (м. Чернівці).

23 вересня 1978 року звільнився з роботи у зв`язку з вступом до Вищого льотного училища громадянської авіації у м. Кіровоград.

З 15.05.1979 року по 06.05.1981 року проходив службу в Радянській армії.

22 травня 1981 року Чернівецьким районним відділом внутрішніх справ Чернівецької області було видано паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 .

В червні 1981 року вступив до Чернівецького державного університету.

З 16.07.1981 року по 12.11.1982 року працював в Чернівецькому державному університеті.

07 серпня 1981 року в м. Коломия Івано-Франківської області уклав шлюб з ОСОБА_3 .

З 10.12.1982 року по 29.04.1985 року працював в Коломийському деревообробному заводі токарем та інженером-технологом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 .

З 29.04.1985 року по 18.01.1989 року працював в Загайпільському сірному руднику (м. Коломия, Івано-Франківської області).

В лютому 1987 року отримав квартиру від Загайпільського сірного рудника за адресою: АДРЕСА_2 (на даний час АДРЕСА_1 .

В підтвердження даного факту заявником також надано Лист Коломийської міської ради від 23.05.2024 р. за вих. № 16/01.5.-34/2444 у відповідь на адвокатський запит № 2024-05-15/4 від 17.05.2024 року, згідно якого було надано копії наступних документів: ордер на жиле приміщення від 06.02.1987 року № 983; рішення виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів від 16.03.1994 № 96; витяти з рішення виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів від 18.07.1995 № 224, в частині, що стосується АДРЕСА_3 . Також, у даному Листі було повідомлено, що перейменування АДРЕСА_3 затверджено рішенням виконкому Коломийської міської Ради народних депутатів №183 від 18.07.1990 р. «Про зміну назви вулиць» (п. 11.26 додатку до рішення).

07 травня 1988 року отримав посвідчення водія серії НОМЕР_5 .

В підтвердження даного факту заявником також надано Лист № 31/28/08/324-аз/05-2024-273-2024 від 12.06.2024 р. Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) у відповідь на адвокатський запит № 2024-06-06/3 від 06.06.2024 р., яким було повідомлено, що відповідно до обліків Єдиного державного реєстру МВС, станом на 11.06.2024 на ім?я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у Коломийському ВРЕР УДАІ при УМВС України в Івано-Франківській області 07.05.1988 видано посвідчення водія серії НОМЕР_5 категорії «В, С» (дата відкриття категорій «В, С» - 07.05.1988). Термін дії - безстроково. Інформація про позбавлення права керування відсутня.

У червні 1988 року закінчив Одеського ордена Трудового Червоного Прапора політехнічний інститут за спеціальністю «Промислова електроніка».

В період з 19.01.1989 року по 19.05.1993 року був відряджений Міністерством оборони для роботи в Радянських військах (військовий санаторій « ІНФОРМАЦІЯ_5 »).

З 03.07.1991 року був переведений в військову частину пп НОМЕР_6 .

З 19.05.1993 року 13.06.1994 року проходив службу на військових посадах в Західній групі військ.

У липні 1994 року був прийнятий на роботу на Завод Індустрія (м. Чернівці).

08.12.1994 року МВС України (орган, який видав документ - УВС-404-556) було видано, як громадянину України, паспорт для виїзду закордон 40 № НОМЕР_7 . На останній сторінці даного паспорту вказано, що паспорт є власністю України.

В підтвердження даного факту заявником також надано відповідь Управління ДМС в Івано-Франківській області № 2601.5-3149/2601.3-24 від 28.05.2024 р. на адвокатський запит № 2024-05-22/1 від 22.05.2024 року.

В березні 1995 року заявником було приватизовано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В підтвердження даного факту заявником також надано Лист ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 14.06.2024 р. № 101 а у відповідь на адвокатський запит № 2024-06-11/1 від 11.06.2024 р., яким було повідомлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р., право власності на 1/3 ч. квартири АДРЕСА_4 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.03.1995 р. Бюро по приватизації державного житлового фонду м. Коломиї згідно з розпорядженням № 4761 від 13.03.1995 р.

Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 р. № 2482-XII (в редакції станом на 30.03.1995 року) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, законодавством не передбачено приватизацію об`єктів житлового фонду іноземцями.

08 серпня 1996 року було видано реєстраційний номер облікової картки платника податків (реєстраційний номер - НОМЕР_2 ).

В підтвердження даного факту заявником також надано Лист Головного управління ДПС у Івано-Франківській області за вих. № 6132/6/09-19-12-01-06 від 23.05.2024 року у відповідь на адвокатський запит № 2024-05-17/3 від 17.05.2024 р., яким повідомлено, що громадянин ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) обліковується в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків ДПС України (далі-Державний реєстр) з 08.08.1996 року. При цьому, згідно даних, які містяться в Державному реєстрі, реєстраційний номер облікової картки платника податків (реєстраційний номер - НОМЕР_2 ) даному громадянину видавався Коломийською ДПІ (ГУ ДФС в Івано-Франківській області) 08.08.1996 року.

У вересні 1997 році був заарештований та у період з 23.09.1997 року по 01.02.2024 року утримувався під вартою на території Федеративної Республіки Німеччина (виправний центр Бранденбург-на-Гафелі).

27 грудня 2006 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області по цивільній справі №2-2265/2006 р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було прийнято рішення про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4 .

В підтвердження даного факту заявником також надано Лист Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за вих. № 2577/24-Вх від 21.05.2024 р. у відповідь на адвокатський запит № 2024-05-17/6 від 17.05.2024 року, яким суд надав копію рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2006 року по цивільній справі №2-2265/2006 р. з відміткою про набрання законної сили.

01.02.2024 року, на підставі екстреного проїзного документа, виїхав з Федеративної Республіки Німеччина на територію України.

В підтвердження даного факту заявником також надано Лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-40318/18/24 від 10.06.2024 р. у відповідь на адвокатський запит № 2024-06-06/1 від 06.06.2024 р., яким повідомлено, що ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) громадянство - Україна, перетнув 01.02.2024 24:14 пункт пропуску Ягодин. Серія № паспорта - НОМЕР_1 .

Паспорт громадянина України зразка 1994 року заявник не отримував. Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого 22.05.1981 року Першотравневим райвиконком м. Чернівці, заявником було втрачено у 2006 році.

Заявник громадянства інших держав не має.

Святошинським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було відмовлено ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України у формі картки замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого 22.05.1981 року Першотравневим райвиконком м. Чернівці, у зв`язку з тим, що ДМС на сьогодні не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб, а законодавством не визначено орган, який відповідає за збереження даних про зареєстрованих (прописаних) осіб на 1991 рік. Наявні архівні документи на постійне зберігання до державних архівів України або територіальних органів ДМС не передавались.

Судом також встановлено, що у відповідь на адвокатський запит № 2024-05/17/2 від 17.05.2024 року, Державною міграційною службою України Листом за вих. № 6.5-5703/2-24 від 13.06.2024 року було надано копію Листа за вих. № 6.5-508/6-20 від 14.01.2020 року адресованого на адресу Міністерства закордонних справ України, яким Державною міграційною службою України було повідомлено Міністерство закордонних справ України про те, що за результатами додаткової перевірки проведеної за обліками органу реєстрації, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період з 04.04.1987 по 22.01.2007 значилось за адресою: АДРЕСА_1 (знятий по рішенню суду від 27.12.2006).

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991; постійного проживання дитини на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень відповідно до Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до підпункта «а», пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно з пунктом «в» пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, зокрема, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Згідно з п. 9, 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні; безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності вважає встановленим факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року), тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4,13, 247, 258-259, 263-265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ