Провадження № 22-ц/4808/108/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Гудяк Х. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2024 року у складі судді Антоняка Т. М., ухвалене у м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 28 жовтня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 правонаступником якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта державного виконавця про проведення електронних торгів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Івано-Франківського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, ДП «Сетам» та ОСОБА_5 з позовом про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта державного виконавця про проведення електронних торгів.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що їм на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить квартира по АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 31 січня 2018 року № НОМЕР_1 . У цій квартирі позивачі постійно проживають і іншого житла не мають.

На підставі виконавчого листа №913/7/2012 виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь Івано-Франківського обласного виробничого управління по меліорації та водному господарству матеріальної шкоди в розмірі 158 083 грн. та виконавчого листа №913/7/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Перегінської селищної ради Рожнятівського району матеріальної шкоди в розмірі 145 909 грн. старшим державним виконавцем Татакіним П. П.26 грудня 2016 року було ухвалено постанови про відкриття виконавчих проваджень відповідно №53197753 та №453197782.

В ході виконавчих дій 20 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Таткіним П. П. було ухвалено постанову ВП 53197753 про опис та арешт майна ОСОБА_3 , а саме частки належної їм квартири по АДРЕСА_1 , а 08 червня 2021 року складено Акт про відсутність із слів боржника ОСОБА_3 у вказаній квартирі неповнолітніх осіб.

Оцінювачем ТОВ «Реноме Груп» було складено висновок про вартість майна , згідно якого ринкова вартість частки двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 станом на 14 травня 2021 року складає 162 352 грн.

30 червня 2021 року ДП «Сетам» через систему електронних торгів арештованого майна проведено електронні торги з реалізації лоту № 482971, сформованого на підставі заявки від 08 червня 2021 року за № 47093, яка сформована старшим державним виконавцем Татакіним П. П., переможцем яких став громадянин ОСОБА_5 .

Посилаючись на те, що у винесеній Заявці № 47093 не зазначено у повному обсязі найменування майна, включаючи найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією, те, що реалізована з прилюдних торгів квартира, яка є сумісною власністю позивачів являється єдиним їх житлом, беручи до уваги той факт, що сума стягнення є меншою за 20 розмірів мінімальної плати, що є грубим порушенням ч. 7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» та прав позивачів, те, що у ОСОБА_3 та інших осіб, з яких стягується матеріальна шкода, наявна заробітна плата та рухоме майно, на яке можна було звернути стягнення, а також те, що позивачі не були повідомлені про проведення торгів, позивачі просили визнати недійсними електронні торги, проведені 30 червня 2021 року ДП «Сетам» за лотом 482971 з продажу 1/4 частки квартири по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним протокол № 544778 від 30 червня 2021 року та Акт про проведення електронних торгів арештованого майна від 16 липня 2021 року, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Івано-Франківського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, ДП «Сетам» та ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта державного виконавця про проведення електронних торгів відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивачка не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачі не мали переважного права купівлі частини квартири, яка належала боржнику ОСОБА_3 , оскільки продаж квартири було здійснено з публічних торгів.

Скаржниця вказує на те, що судом першої інстанції не було обґрунтовано та не взято до уваги, що у спірних правовідносинах порушені права та інтереси законних власників квартири. Також судом першої інстанції не враховано, що Акт про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, а тому є правочином. Вважає, що у суду були підстави для визнання акту про проведені електронні торги недійсним на підставі статтей 215, 203 ЦК України.

Також ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції не вірно застосував положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, норми ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна та відповідну судову практику у даній категорії справ.

Зауважує, що експерта оцінка квартири була проведена з порушенням законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна та не вживав заходи щодо такого огляду. Натомість для порівняння використовував об`єкти, які не є подібними, що істотно вплинуло на визначення вартості оцінюваного майна за зниженою ціною та вплинуло на права та інтереси інших співвласників квартири.

Зазначає, що старший державний виконавець Татакін П. П. без повідомлення співвласників квартири та самого боржника ОСОБА_3 подав 08 червня 2021 року заявку №47093 на реалізацію описаного й арештованого майна, а саме частки квартири по АДРЕСА_1 . Також не були повідомлені позивачі і про проведення ДП «Сетам» електронних торгів.

Крім того,скаржниця зауважує, що державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника не з`ясував питання чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи в тому числі і неповнолітні діти.

Представником Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15 січня 2025 року подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Однак, такий відзив не підлягає розгляду, оскільки поданий поза межами визначеного судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження строку. При цьому, представником відповідача не заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Представники Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та Державного підприємства «Сетам»в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Лукиніва М. П., який просив апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника ОСОБА_5 адвоката Івасишин З. З., яка просила залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачі, які мають право власності по частці спірної квартири, не були учасниками виконавчого провадження, а тому вони не мали переважного права на купівлю частини квартири, яка належала боржнику, оскільки продаж квартири було здійснено з публічних торгів. Також суд першої інстанції зазначив, що вимоги про визнання недійсними електронних торгів, проведених 30 червня 2021 року ДП «СЕТАМ» за лотом 482971, протоколу № 544778 від 30 червня 2021 року та Акту про проведення електронних торгів арештованого майна від 16 липня 2021 року, не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав позивача охоплюється заявленою позивачем вимогою про визнання недійсними електронних торгів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Відділу державної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження № 53197753 з виконання виконавчого листа № 913/7/2012 від 02 березня 2015 року, виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь Івано-Франківського обласного виробничого управління по меліорації та водному господарству матеріальної шкоди у розмірі 158 083 грн.

26 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Тататкіним П.П. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Також у ВДВС на виконанні перебуває виконавче провадження № 53197782 з виконання виконавчого листа № 913/7/2012 від 16 лютого 2015 року виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь Перегінської селищної ради матеріальної шкоди у розмірі 145 909 грн, у якому 26 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Тататкіним П.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

26 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

01 лютого 2017 року державним виконавцем Татакіним П. П. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

31 травня 2017 року державним виконавцем у виконавчому провадженні № 53197782 винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження: об`єднано виконавчі провадження № 53197753, № 53197782 у зведене виконавче провадження № 54047584 у відповідності до вимог ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно Свідоцтва про право власності від 31 січня 2018 року № б/н, виданого Департаментом житлової, комунальної політики та благоустрою, двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних долях.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано по власності (спільної часткової) на двокімнатну квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальна площа 51,1 кв.м. житлова площа 28,3 кв.м (спільна часткова власність).

20 квітня 2021 року державним виконавцем, відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про опис та арешт належної боржнику частки зазначеної квартири.

З даною постановою Боржник був ознайомлений, оскільки проставив підпис у відповідній графі.

07 травня 2021 року державним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, з метою визначення ринкової вартості арештованої частки боржника.

14 травня 2021 року ТОВ «Реноме Груп» визначено вартість та надано висновок, згідно якого ринкова вартість частки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 становить 162 352 грн.

Станом на 08 червня 2021 року по зведеному виконавчому провадженню сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 , становить 303 992 грн; стягнено в процесі виконання 27 619,68 грн; залишок, що підлягає стягненню становить 276 372,32 грн.

08 червня 2021 року державним виконавцем складено акт, яким встановлено, що неповнолітні особи у спірній квартирі не проживають та сформовано заявку на реалізацію описаного та арештованого майна, відтак доводи скарги в цій частині є безпідставними.

30 червня 2021 року частки належної ОСОБА_3 квартири реалізовано шляхом проведення електронних торгів відповідно до вимог ст. 61 Закону україни «Про виконавче провадження», протокол проведення електронних торгів № 544778. Переможцем торгів став ОСОБА_5 .

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21)).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до пункту 274 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23) відступлено від висновків, сформульованих у наведеній постанові від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16(провадження № 12-25гс21), щодо неефективності вимог про визнання недійсними результатів аукціону як способу захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах.

У постановах від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 35), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66) та інших Велика Палата Верховного Суду виснувала, що оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача) оскаржити можна саме такий правочин, а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги ж про визнання недійсними протоколу проведення публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24) вказано, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. З огляду на правову природу процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з правилами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні правила про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Тож правова природа продажу майна з публічних (електронних) торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі приписів цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо дотримання визначених правил про процедуру, порядок проведення торгів».

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів та акта про проведені електронні торги з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Відповідно до наведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавчою службою укладається відповідний договір.

Згідно з пунктом 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, в редакції, чинній на час проведення електронних торгів (далі Порядок № 2831/5), електронні торги продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21) дійшла висновку про те, що, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів є правочином.

Такий висновок узгоджується з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах, та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (див. пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24)).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23) відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18) та від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), і вказав, що наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення.

За змістом частини другої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів тощо.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку № 2831/5 виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім-шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку № 2831/5) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку № 2831/5, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у систему.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Отже, ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, чинним законодавством не передбачений.

Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 712/8183/19.

При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2022 року у справі № 335/13647/19.

Головною обставиною, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених нормами матеріального права, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому вказаним Законом.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 333/1483/20.

Таким чином доводи скарги щодо проведення оцінки спірної квартири з порушенням законодавства правового значення для справи не мають, оскільки дії державного виконавця у виконавчому провадженні мають самостійний спосіб оскарження та, відповідно, не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 487/4684/20.

Зі змісту Закону № 1404-VIII убачається, що виконавець не наділений повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки, або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 461/4240/17.

Також є безпідставними доводи про порушення прав позивачів внаслідок неналежного їх повідомлення про проведені торги.

Так, відповідно до пункту 3 Розділу III Порядку № 2831/5 організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною)) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, яка підтримується Системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження тощо).

Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку № 2831/5 взаємодія органів державної виконавчої служби та приватних виконавців з організатором щодо реалізації арештованого майна, у тому числі надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, здійснюється через особисті кабінети відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців в Системі. Надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, електронною поштою, поштовими відправленнями, доставка нарочним або кур`єрською службою доставки дозволяються виключно у разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу особистих кабінетів відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців більше ніж на 24 години, до відновлення їх працездатності.

Відомості про електронні торги, майно, яке виставляється на них, доступні всім особам та розміщені на веб-сайті електронних торгів; електронний ресурс, що є складовою частиною системи електронних торгів, на якому розміщуються організаційно-методичні матеріали, інформаційні повідомлення про електронні торги та результати їх проведення, здійснюється реєстрація учасників, подання заяв на участь в електронних торгах, забезпечується доступ спостерігачів електронних торгів та проводяться електронні торги. Веб-сайт функціонує у цілодобовому режимі та є доступним усім користувачам мережі Інтернет.

Аналіз змісту вищезазначеного Порядку реалізації арештованого майна дає підстави для висновку про те, що на організатора торгів не покладається обов`язок письмово повідомляти боржника у виконавчому провадженні про призначення торгів і подальший перебіг торгів, а також пересвідчуватися в отриманні таких повідомлень боржником.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня 2020 року у справі № 332/3368/17.

Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17.

При цьому сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 750/10099/18.

Відповідно до частини першої статті 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Як зазначено в частині першій статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що до переліку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення шляхом його продажу з електронних торгів, відноситься і частка у нерухомому майні боржника, визначена у встановленому законом порядку як окремий самостійний об`єкт власності і це відповідає вимогам статей 190, 366 ЦК України (постанова Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 381/979/15-ц).

Апеляційний суд також враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 641/2498/17 (провадження № 61-18993св20), в якій Верховний Суд погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про те, що оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач має право власності на частину спірної квартири, він не був учасником виконавчого провадження. Таким чином він не мав переважного права на купівлю частини квартири, яка належала його батьку, оскільки продаж квартири було здійснено з публічних торгів, що передбачено частиною першою статті 362 ЦК України.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що позивачі не довели обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, оскільки не надали доказів на підтвердження наявності порушень процедури реалізації майна, які б могли вплинути на результати електронних торгів, тобто не довели порушення своїх прав і законних інтересів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, тому оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева