Справа № 346/5323/22
Провадження № 2/346/75/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Насадик В. В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Бежука С. М.,

представників відповідача ОСОБА_2 , адвоката Святненка С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу «Серпанок» (далі ЖБК «Серпанок»), третя особа, яка не завляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Коломийська міська рада Івано-Франківської області, про встановлення земельного сервітуту на право проходу, проїзду по наявному шляху та усунення перешкод у користуванні об`єктом власності,

ВСТАНОВИВ:

cвої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :25:003:0068, загальною площею 0,1000 га., цільове призначення якої - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . На частині вказаної земельної ділянки (на частині заїзду) з 1993 року знаходиться збірно-розбірний металевий гараж.

Поруч із вказаною земельною ділянкою розташована земельна ділянка з кадастровим номером: :25:003:0089, загальною площею 0, 2995 га., цільове призначення якої будівництво і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та яка на праві приватної власності належить відповідачу.

З урахуванням розташувань зазначених земельних ділянок доступ до вказаної земельної ділянки позивачки з дороги загального користування можливий виключно через зазначену земельну ділянку відповідача.

12.10.2015 року позивачка зверталася до міського голови м.Коломиї Івано-Франківської області із листом, в якому просила при розгляді приватизації відповідачем вказаної земельної ділянки (в тому числі прибудинкової території) врахувати наявність заїзду до зазначеної земельної ділянки позивачки, на що 11.11.2015 року позивачка отримала позитивну відповідь від вказаного міського голови.

Однак, 10.12.2021 року позивачка дізналася, що відповідачем приватизовано зазначену земельну ділянку з кадастровим номером: :25:003:0089, в тому числі прибудинкову територію, з наявною дорогою, яка протягом багатьох років використовувалася позивачкою та членами її сім`ї для заїзду до гаражу. Ця дорога є єдиною, яка сполучає дорогу загального користування із в`їздом до вказаної земельної ділянки позивачки.

30.08.2022 року позивачка звернулася до відповідача з письмовою пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту, надіславши цю пропозицію засобами поштового зв`язку, однак, сторона відповідача ухилилася від отримання цього листа, а під час усної розмови представник відповідача пояснив, що жодних листів від позивачки не отримуватиме, оскільки не бажає укладати з нею жодних договорів з приводу вказаного питання.

Тому позивачка зазначає, що сторона відповідача створює перешкоди позивачці у користуванні її земельною ділянкою з кадастровим номером: :25:003:0068, в тому числі гаражем, який розташований на частині цієї ділянки, шляхом блокування вїзду-виїзду транспортного засобу сім`ї позивачки з її же земельної ділянки, а також шляхом спорудження огорожі (паркана) висотою 1, 60 м., який повністю перегороджує вказаний в`їзд як до гаражу, так і до вказаної земельної ділянки позивачки. Позивачка також в позовній заяві зазначає, що між її земельною ділянкою та дорогою загального користування є дорога довжиною 36, 40 м. та шириною 4, 10 м., яка протягом багатьох років використовується для цих цілей, а тому для відповідача не є обтяжливим встановити земельний сервітут на наявній дорозі. Крім того, ця дорога проходить повз бокову частину багатоквартирного будинку, а не повз під`їзди для входу до будинку, а мешканці цього будинку також користуються цією дорогою.

У зв`язку із вказаною ситуацією та із наведених підстав позивачка у серпні та вересні 2022 року зверталася до правоохоронних органів, які рекомендували їй звернутися до суду для вирішення даного спору.

Тому позивачка просить встановити безоплатний постійний земельний сервітут довжиною 36, 40 м. та шириною 4, 10 м. через зазначену земельну ділянку, що перебуває у власності відповідача, для права проходу та проїзду позивачки до її земельної ділянки та гаражу.

Представник відповідача, адвокат Святненко Сергій Володимирович 28.03.2023 року подав до суду відзив на позовну заяву, датований 23.03.2023 року, в якому просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі Коломийська міська рада) «Про надання дозволу на будівництво підприємствам і організаціям міста, затвердження оціночних актів оцінки житлових будинків, господарських споруд та актів оцінки зелених насаджень» від 19.04.1988 року № 107 закритому акціонерному товариству «Коломийська гардинна фабрика» виділено земельну ділянку площею 0,6 га. за рахунок земель міського земельного фонду під будівництво 60-квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим будинком по АДРЕСА_2 .

На виконання вказаного рішення Івано-Франківською філією державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» ім. Ю.М. Білоконя виготовлено Містобудівний паспорт з експлікацією будівель і споруд. Згідно з даною документацією в 1988 році підписано Акт відведення земельної ділянки і визначення червоних ліній в натурі, а також передано в натурі вказану земельну ділянку площею 0,6 га., по якій не було і не є передбачено жодного в`їзду-виїзду із сусідніх земельних ділянок.

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів Івано-Франківської області «Про затвердження актів Державної комісії до прийманню в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів житлово-цивільного призначення» від 07.09.1993 року №242 затверджено Акт державної комісії по прийманню в експлуатацію 59-квартирного будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 3178 кв.м., побудованого Коломийським будівельним управлінням, (замовник ЗАТ «Коломийська гардинна фабрика»).

На основі зазначено будинку в 18.08.1993 році створено житлово-будівельний кооператив «Серпанок» (далі - ЖБК «Серпанок») та оформлено право власності на квартири в даному кооперативному будинку.

Рішенням Коломийської міської ради «Про надання земельної ділянки по АДРЕСА_3 » від 15.09.2016 року № 797-12/2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ЖБК «Серпанок», тобто відповідачу, земельну ділянку з кадастровим номером: :25:003:0089, площею 2995, 0 кв. м., розташовану за вказаною адресою, призначену для будівництва та обслуговування вказаного багатоквартирного житлового будинку. На підставі зазначеного рішення від 15.09.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності відповідача на цю земельну ділянку. Тому відповідач на законних підставах набув зазначену земельну ділянку, яка з моменту її передачі для будівництва і станом на день формування відзиву на позовну заяву (23.03.2023 року) не передбачала і не передбачає проїзду із сусідніх земельних ділянок.

Крім того, згідно з рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву» від 21.07.1993 року № 197 після розгляду заключення проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро виконком вказаної міської Ради народних депутатів дозволив ОСОБА_3 встановити збірно-розбірний гараж на існуючій земельній ділянці в АДРЕСА_4 , та попереджено цю особу, що будь-які добудова, реконструкція або перебудова житлових будинків без дозволу виконавчого комітету зазначеної міської ради заборонена.

Згідно з довідкою про розгляд заяви ОСОБА_3 від 24.05.1993 року він звернувся із заявою у вказаний виконавчий комітет про дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаража в дворі вказаного будинку, який належав батьку вказаної особи, і в якому ОСОБА_3 на той проживав, з АДРЕСА_1 . У власності ОСОБА_3 знаходився автомобіль марки «ВА3-2107».

Відповідно до даних схеми встановлення гаража ОСОБА_3 нею не передбачено виїзду на вулицю В. Винниченка, а лише встановлення гаража на межі земельних ділянок будинку АДРЕСА_4 та будинку АДРЕСА_1 . Оскільки дане рішення мало тимчасовий характер та пов?язане з правом власності ОСОБА_3 на вищевказаний автомобіль, то представник відповідача вважає, що це рішення втратило свою чинність на час оформлення даного відзиву на позовну заяву. Крім того, на місці, де було тимчасово дозволено встановлення збірно-розбірного металевого гаражу, встановлено капітальну цегляну споруду.

Представник відповідача також вказує, що земельна ділянка, на який було тимчасово дозволено встановити вказаний гараж, має кадастровий номер: :25:003:0069, а земельна ділянка позивачки в АДРЕСА_1 , має кадастровий номер: :25:003:0068. Тобто, земельна ділянка, належна позивачці, не має жодного відношення до земельної ділянки, на якій було надано тимчасовий дозвіл на встановлення зазначеного гаражу.

Представник відповідача також зазначає, що листом відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради від 29.11.2021 року № 1116/02.4-35 повідомлено позивачку, що заїзд на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , можливий лише з вул. В.Винниченка, через прибудинкову територію відповідача. Даний лист підписано начальником відділу архітектури та містобудування вказаної міської ради Колісником А. та головним спеціалістом відділу архітектури та містобудування цієї ради Олійником А. Однак, ці державні службовці відповідно до Положення про відділ архітектури та містобудування міської ради, затвердженого рішенням Коломийської міської ради від 21.11.2019 року № 4146/55/2019, посадової інструкції начальника відділу архітектури та містобудування - головного архітектора міста, затвердженої заступником міського голови м.Коломиї Проскурняком С. , а також відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста відділу архітектури та містобудування цієї міської ради, затвердженої начальником відділу архітектури та містобудування Колісником А., не наділені повноваженнями щодо визначення місця проїзду через приватні земельні ділянки.

Крім того, представник відповідача вказує, що до зазначеної земельної ділянки позивачки можна створити прохід та заїзд через земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , та АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , з кадастровими номерами :25:003:0069, :25:003:0042, :25:003:0066, :25:003:0009, :25:003:0058, :25:003:0049, 0:25:003:0044.

Крім того, існують суміжні земельні ділянки із вказаною земельною ділянкою позивачки, які станом на день формування даного відзиву на позовну заяву не мають кадастрових номерів.

В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат Бежук Степан Миколайович підтримали позовні вимоги з вище викладених підстав та просять ці вимоги задовольнити. При цьому сторона позивачки просить звернути увагу, що дані вимоги та підстави для обґрунтування підтверджуються нижче вказаним судової комісійної земельно-технічної експертизи, відповідно до якого іншим чином влаштувати заїзд до земельної ділянки позивачки, ніж через спірну земельну ділянку відповідача, неможливо.

Представники відповідача, ОСОБА_2 та адвокат Святненко С. В. проти задоволення позову заперечили з вище викладених у відзиві на позовну заяву мотивів. Представники відповідача також пояснили, що при проведені вказаної земельно-технічної експертизи вони не були присутні, не цікавилися коли така експертиза буде проведена, і остання проведена лише за участю сторони позивачки. Тому 16.12.2024 року стороною позивачки подано клопотання про виклик і допит в судовому засіданні експертів, які проводили дану експертизу, та про призначення нової земельно-технічної експертизи.

Ухвалами суду від 20.02.2025 року (одна з них без оформлення окремим документом, що стосується виклику і допиту експертів) в задоволенні таких клопотань відмовлено внаслідок їх необґрунтованості.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання повторно не з`явився, про місце та час судового розгляду повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подав.

Суд, заслухавши позивачку та представників сторін, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ, № 599596 позивачці на підставі рішення Коломийської міської ради від 26.12.2011 року № 820-13/2011, на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: :25:003:0068, загальною площею 0,1000 га., цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дана ділянка знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 9).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів Івано-Франківської області від 21.07.1993 року №197 ОСОБА_3 (який є чоловіком позивачки) дозволено встановити збірно-розбірний металевий гараж на існуючій земельній ділянці, що в АДРЕСА_4 (том. 1 а.с. 23, 135).

Судом також встановлено, що 12.10.2015 року позивачка зверталась до Коломийської міської ради із заявою, в якій просила при розгляді питання приватизації вищевказаної земельної ділянки відповідача врахувати наявність заїзду до її зазначеної земельної ділянки. З відповіді від 11.11.2015 року № І-915 вбачається, що міський голова м.Коломиї Слюзар І. повідомив позивачку, що її заяву буде враховано при вирішенні вказаного питання (т.1, а. с. 21, 22).

Рішенням Коломийської міської ради від 15.09.2016 року № 797-12 затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу спірної земельної ділянки з кадастровим номером: :25:003:0089, загальною площею 0, 2995 га., цільове призначення якої для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 95).

Згідно з Інформацією з додатку «Реєстр нерухомості» від 23.10.2022 року відповідачу на праві приватної власності належить вказана земельна ділянка з кадастровим номером: :25:003:0089 (т.1, а. с. 13-15).

З відповіді, наданої начальником відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради 29.11.2021 року № І 116/02.4-35 ОСОБА_4 , вбачається, що заїзд на вказану ділянку позивачки можливий лише з вул. В. Винниченка, через прибудинкову територію відповідача (т.1, а. с. 19).

Судом встановлено, що у вересні 2022 року позивачка звернулась до представника відповідача ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку із заявою, в якій пропонувала укласти договір про встановлення земельного сервітуту (право проходу, проїзду на велосипеді та право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху) через вищевказану земельну ділянку відповідача, оскільки позивачка не має іншої змоги отримати доступ до своєї земельної ділянки з кадастровим номером: :25:003:0068. Вказаний лист представником відповідача не отримано (т.1, а.с.24, 25).

Як зазначає позивачка і цього не заперечила сторона відповідача зазначена представник відповідача під час розмови з позивачкою відмовилась вчиняти дії, які пропонувала позивачка у зазначеному листі.

Судом також встановлено, що відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.09.2022 року позивачка звернулась до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якому виклала вищенаведені обставини перешкоджання її доступу до своєї земельної ділянки (т.1, а. с. 27, 28).

Відомості про відповідь на вищевказане звернення відсутні.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містяться у статті 321 ЦК України.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За змістом статей 91, 96 цього Кодексу власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до статті 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України).

Відповідно до статті 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам.

Частина перша статті 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

За змістом статей 98, 99 ЗК України, статей 401, 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений між особою, яка є власником або користувачем сусідньої земельної ділянки, в яких є потреба у використанні суміжної земельної ділянки, та власником (володільцем) земельної ділянки, щодо якої встановлюється сервітут. Володільцем є особа, якій земельна ділянка належить на іншому праві - постійного користування, оренди тощо.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до висновку експертів, складеного за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи 31.10.2024 року № 1643/23-28, наявна технічна можливість встановлення у найменш обтяжливий для відповідача спосіб земельного сервітуту на право проходу/про?їзду по земельній ділянці з кадастровим номером: :25:003:0068 (пануюча земельна ділянка, яка належить позивачці) через земельну ділянку з кадастровим номером: :25:003:0089 (обслуговуюча ділянка, яка належить відповідачу) по наявній дорозі довжиною 36, 40 м. та шириною 4, 10 м. Також експертами зроблено висновок, що відсутні будь-які інші шляхи проїзду транспортними засобами до вищевказаної, належній позивачці, земельної ділянки, окрім як через зазначену земельну ділянку відповідача (т.1, а.с.186-200).

Вказаним висновком експертів спростовуються доводи представників відповідача щодо можливості організації позивачкою заїзду та проходу до її вищевказаної земельної ділянки в інший спосіб.

Крім того, посилання представників відповідача на те, що начальник відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради Колісник А. та головний спеціаліст відділу архітектури та містобудування цієї ради Олійник А. не наділені повноваженнями щодо визначення місця проїзду через приватні земельні ділянки з огляду на вищевказаний висновок експертів є безпідставними, адже саме цей висновок суд бере до уваги при вирішення даного спору.

Відповідно до п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ встановлюючи земельний сервітут», суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом, оскільки сервітут - це право обмеженого користування чужим майном (земельною ділянкою, іншими природними ресурсами, нерухомим майном), то потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року, винесеній у справі №905/3280/16, від 23.09.2020 року, винесеній у справі № 917/133/17, у подібних відносинах. Договір про встановлення сервітуту має бути направлений на реалізацію зазначеної потреби і слугувати цілі за якої нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Отже, потреби, які можуть бути задоволені за рахунок користування чужим майном шляхом встановлення сервітуту, повинні мати характер вимушених.

Таким чином, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати: що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2024 року, винесеній у справі № 756/16616/21).

Умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.12.2021 року, винесеній у справі № 686/18456/18, від 12.04.2022 року, винесеній у справі № 306/612/20, від 01.02.2023 року, винесеній у справі № 345/4572/20.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка позбавлена можливості користуватися своєю земельною ділянкою в повній мірі, оскільки в неї існують перешкоди заїзду до гаража, який розміщений на вказаній земельній ділянці, та до самої земельної ділянки в цілому.

Суд також зауважує, що позивачка вчиняла дії, направлені на встановлення сервітуту, однак, вони виявились безрезультатними, оскільки відповідачем не було надано позитивної відповіді на вказану позицію позивачки, і під час розгляду даної справи судом встановлено заперечення відповідача проти встановлення сервітуту, про який просить позивачка.

Судом також встановлено, що позивачка позбавлена в будь-який інший спосіб організувати проїзд транспортними засобами та прохід до своєї земельної ділянки, окрім, як через вищевказану земельну ділянку відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачка вжила всіх необхідних заходів для досудового врегулювання спору, однак, на день ухвалення судом цього рішення позбавлена можливості користування належною їй земельною ділянкою в повній мірі, доступ до якої можливий виключно через спірну земельну ділянку, належну відповідачу. Зважаючи на те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у використанні її земельної ділянки, то позовні вимоги підлягають задоволенню.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в даній справі від 30.08.2023 року, оплату за проведення судової земельно-технічної експертизи покладено на позивачку (том. 1 а. с. 181, 182).

Відповідно до акту здачі-приймання висновку експертів № 1643/23-28 від 31.10.2024 року вартість проведеної комісійної судової земельно-технічної експертизи (висновок експертів № 1643/23-28 від 31.10.2024 року) становить 18 932 гривні, і дану оплату позивачка здійснила в повному обсязі (том. 1 а. с. 185).

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 395, 401, 402, 404 ЦК України, ст. ст. 91, 96, 98, 99, 101 ЗК України та, керуючись п. 2 ч. 3 ст. 133, п. 1 ч. 2 ст. 141, ст.ст.263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Встановити постійний безоплатний земельний сервітут довжиною 36, 40 м. та шириною 4, 10 м. на право проходу та проїзду до земельної ділянки з кадастровим номером: :25:003:0068, загальною площею 0, 1000 га., призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жительці АДРЕСА_4 , через земельну ділянку з кадастровим номером: :25:003:0089, загальною площею 0, 2995 га., призначену для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить житлово-будівельному кооперативу «Серпанок» (місцезнаходження юридичної особи: м. Коломия, вул. В. Винниченка, буд. 1, Івано-Франківської області, ),

Стягнути з житлового-будівельного кооперативу «Серпанок» (місцезнаходження юридичної особи: м. Коломия, вул. В. Винниченка, буд. 1, Івано-Франківської області, ) судові витрати за проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи (висновок експертів № 1643/23-28 від 31.10.2024 року) в розмірі 18 932 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.03.2025 року.

Суддя: Калинюк О. П.