Єдиний унікальний номер 448/819/24
Провадження № 2/448/49/25
У Х В А Л А

(повний текст)

03.03.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Тхір О.Т.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на майно житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судові засідання по даній справі не являється, письмової заяви про розгляд даної справи у її відсутності позивачка на адресу суду не подавала.

Інші учасники в підготовче судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи містяться заяви про здійснення судового розгляду справи у їх відсутності.

Проаналізувавши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Предметом спору у даній цивільній справі є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З матеріалів справи також відомо, що дане будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», де в період з 01.04.1988р. по 15.04.1991р., окрім позивачки ОСОБА_1 та її померлих батьків, значилися зареєстрованим ОСОБА_4 , 1966 року народження, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а спадкоємцем до його майна згідно матеріалів спадкової справи №635/2018 (місце заведення: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С.) є його внук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, у постанові Верховного Суду від 27.10.2021 року у справі № 598/2190/18 прописано, що 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. За змістом частини 1 статті 17 Закону № 697-XII, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З огляду на наведене, ухвалою суду від 12.12.2024р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , - залучено до участі у даній цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки ухвалення у цій справі рішення може вплинути на їхні права і обов`язки.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на судовий захист.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всесторонність, об`єктивність та правильність розгляду справи та постановлення правосудного рішення залежить від участі в розгляді справи усього складу осіб, які беруть участь у справі по конкретному правовому спору, що переданий на розгляд суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви чи клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно п.1, 2, 3, 5 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

У відповідності до ч.3 ст.43 ЦПК України, у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Частина 1 ст.44 ЦПК України передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням особливостей даної цивільної справи, з метою повного та всебічного дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також з метою з`ясування думки позивачки щодо процесуального статусу залучених третіх осіб, суд вважає за необхідне визнати потрібним, щоб позивачка ОСОБА_1 дала особисті пояснення під час розгляду даної справи.

Згідно з п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відкладення розгляду справи та визнання потрібним, щоб позивачка ОСОБА_1 з`явилася в наступне судове засідання для дачі нею особистих пояснень з предмету позову та обставин справи.

Керуючись ст.ст.189, 198, 223, 247, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати потрібним, щоб позивачка ОСОБА_1 дала особисті пояснення під час розгляду даної справи.

Підготовче судове засідання відкласти до 14.15 год. 08 квітня 2025 року.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повідомити сторони та третіх осіб про час та місце судового засідання в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України.

Ухвала окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 10.03.2025р.

Суддя Ю.В. Кічак