Дата документу 04.03.2025 Справа № 333/5399/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5399/19
Провадження №22-ц/807/516/25
Головуючий в 1-й інстанції Ярошенко А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Железняк Лариси Володимирівни на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 18 лютого 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» (після зміни найменування Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (змінено назву на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 19.09.2007 АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали Кредитний договір № SME0004240 на купівлю автотранспортних засобів (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 71000 дол. США зі сплатою 14 процентів річних. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальнику, що підтверджується заявою на видачу готівки. В п. 1.1.1 Кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. У порушення умов Кредитного Договору, позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.05.2019 утворилась прострочена заборгованість в розмірі 14 302 893, 68 грн., із яких: сума заборгованості за кредитом 892 988, 53 грн.; за відсотками 330 466, 71 грн., по пені за останній календарний рік 1 3079 438, 44 грн. З метою забезпечення належного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк та ОСОБА_3 уклали Договір поруки № SME0004240/2 від 19.09.2007, Банк та ОСОБА_1 уклали Договір поруки № SME0004240/3 від 19.09.2007. З огляду на те, Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів на підставі Кредитного договору, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення нарахованих 3 % річних у розмірі 80 296, 00 грн., та нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ у розмірі 318 270, 69 грн., всього - 398 566, 69 грн. Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 398 566, 69 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» заборгованість у розмірі 398 566, 69 грн.; а також стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 5978, 50 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 398 566, 69 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 398 566, 69 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 5978, 50 грн.

12 серпня 2022 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Железняк Л.В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Железняк Лариси Володимирівни подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову у зазначеній частині відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено процесуальні норми при ухваленні заочного рішення, а саме рішення ухвалено за відсутності доказів належного повідомлення відповідача, а також за першою його неявкою. Крім того, залишено поза увагою той факт, що за Кредитним договором вже наявне рішення про дострокове стягнення заборгованості, копія якого є в матеріалах справи. Так, рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 02 жовтня 2012 року в справі № 863-12/216/12 вже було стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитом в розмірі 267 494, 54 грн., проценти - 1150, 55 грн., пеню 5093, 15 грн. Таким чином, Банк використав право вимоги щодо дострокового повернення усієї суми заборгованості, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, а відповідно на час пред`явлення позову до поручителя сплинув строк договору поруки, згідно вимог ч.4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ «СЕНС БАНК» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи вимоги позову у повному обсязі суд першої інстанції виходив із доведеності таких вимог.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважуючи на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

19 вересня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № SME0004240, відповідно до п. 1.1 якого Кредитор у порядку та згідно з умовами цього Договору надає Позичальнику Кредит в сумі 71 000 дол. США на строк користування 84 місяці зі сплатою 14 % річних, а Позичальник зобов`язується повернути наданий Кредит і сплатити проценти та комісії за Кредитом у встановлений цим Договором строк та виконати інші зобов`язання за цим Договором у повному обсязі (т.1 а.с. 10-22).

У цій справі сторони в Кредитному договорі погодили право кредитора достроково вимагати повернення Кредиту та інших платежів, передбачених Договором, у разі виникнення простроченої заборгованості з повернення Кредиту (п. 5.1.1)

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки.

19 вересня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № SME0004240/2, відповідно до п.1.1 якого Сторони встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 , які виникають з умов Кредитного договору № SME0004240 від 19 вересня 2007 року, в повному обсязі цих зобов`язань (т.1 а.с. 23-24).

19 вересня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № SME0004240/3, відповідно до п.1.1 якого Сторони встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 , які виникають з умов Кредитного договору № SME0004240 від 19 вересня 2007 року, в повному обсязі цих зобов`язань (т.1 а.с. 25-26).

Також відповідно до п. 1.3, 1.4 Договорів поруки, Поручитель зобов`язаний достроково погасити заборгованість за Кредитом та виконати інші грошові зобов`язання за Кредитним договором, на суму, що вказана у Вимозі-протягом п`яти календарних днів з дня відправлення або вручення Поручителю Вимоги, якщо інший строк не вказаний у Вимозі. В разі невиконання Поручителем зобов`язань, згідно умов цього Договору, Кредитор набуває право на примусове стягнення грошових коштів шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 02 жовтня 2012 року в справі № 863-12/216/12 (т.1 а.с. 90-95) стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») заборгованість за Кредитним договором № SME0004240 від 19.09.2007 року в сумі: за кредитом - 267 494, 54 грн., по процентах - 17 150, 55 грн., по пені 5093, 15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») пеню за Договором поруки № SME0004240/2 від 19.09.2007 року в розмірі 2 128, 87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») пеню за Договором поруки № SME0004240/3 від 19.09.2007 року в розмірі 2 128, 87 грн.

У матеріалах справи відсутні докази оскарження зазначеного рішення третейського суду, отже вказане рішення набуло статусу остаточного.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2013 року в справі № 2515/14707/2012 (провадження № 6/751/44/2013) заяву ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено (т.1 а.с. 96-98).

Видано ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз», винесеного у складі судді Поклад Д.В. (одноособово) від 02.10.2012 по цивільній справі № 863-12/216/12 третейського суду про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 289 738,24 грн. та судових витрат, а саме - витрат по сплаті третейського збору у сумі 400,00 грн. та про стягнення на користь ПАТ «Альфа-Банк» пені за договором поруки з ОСОБА_3 в розмірі 2 128,87 грн., з ОСОБА_5 в розмірі 2 128,87 грн.

Вказана ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2013 року в апеляційному порядку не оскаржена та набрала законної сили, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Як видно з рішення третейського суду банк використав право дострокового стягнення заборгованості, зазначивши, що станом на 27.08.2012 року заборгованість за тілом кредиту становить 33 466, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.08.2012 року становило 267 494, 54 грн.

Таким чином, пред`явивши позов про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, пені банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання і його право нараховувати пеню за кредитним договором припинилось у вересні 2012 року у зв`язку зі спливом строку кредитування.

В цій справі АТ «СЕНС БАНК», заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів, зокрема ОСОБА_1 , пені за обліковою ставкою НБУ в розмірі 318 270, 69 грн., нарахованих 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 80 296 грн., а всього 398566, 69 грн., обґрунтовує їх саме невиконанням умов Кредитного договору та Договору поруки, а не невиконанням рішення третейського суду.

При цьому, позивач нараховує пеню та 3% річних на суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 892 988, 00 грн. станом на 30.05.2019.

Проте, як зазначалось, у 2012 році банк звертався до третейського суду з вимогами про дострокове погашення кредиту, зазначивши залишок заборгованості за тілом кредиту 33466, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.08.2012 становило 267 494, 54 грн.

Зважаючи на факт зміни на власний розсуд кредитодавця строку виконання зобов`язань та пред`явлення банком вимоги щодо дострокового виконання позивальником зобов`язання, право Банку нараховувати неустойку припинилось у даному випадку у вересні 2012 року.

Як зазначалось, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, який настав у вересні 2012 року.

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки № SME0004240/2 від 19.09.2007 року, строк цього Договору становить 84 календарних місяців (тобто до 19.09.2014 року).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 20 березня 2019 року у справі №1411/3467/12, від 10 жовтня 2023 року у справі № 754/14628/21.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з цим позовом та розгляду справи в суді, порука ОСОБА_1 за вказаним договором поруки, припинилася відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення норм процесуального права при ухваленні рішення не знайшли свого підтвердження, оскільки справа неодноразово призначалася до розгляду, про кожне судове засідання відповідач ОСОБА_4 повідомлявся належним чином шляхом направлення повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, однак повістки повернуті до суду із зазначенням «адресат відсутній на вказаною адресою», що дало можливість суду ухвалити заочне рішення у справі.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості як з поручителя за Кредитним договором та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення боргу з поручителя ОСОБА_4 , не застосував частину четверту статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» судових витрат з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Справа переглядається у межах доводів апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог банку про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 як солідарного боржника. В іншій частині судове рішення учасниками справи не оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з АТ «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 8 967,75 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Железняк Лариси Володимирівни, задовольнити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року в цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованості в розмірі 398 566, 69 грн., а також в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судових витрат, та ухвалити в цій частині постанову такого змісту.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про стягнення з поручителя ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 398 566, 69 грн. відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 8 967, 75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 березня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: І. В. Кочеткова

О. З. Поляков