Номер провадження: 22-ц/813/1695/25
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташов О.Ю.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5

третьої особи без самостійних вимог Органу опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Малиовського О.М., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог Органу опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною, визначення участі батька у вихованні дитини,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами та уточнивши предмет позову, просить:

зобов`язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

встановити порядок його участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок зустрічей:

-три рази на тиждень щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 17.00 год. до 20.00 год., за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері, з послідуючим поверненням дитини за місцем проживання матері;

-щосуботи та щонеділі з 10.00 год. до 13.00 години, за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері, з послідуючим поверненням дитини за місцем проживання матері;

-кожний парний рік день народження дитини, день 8 березня, Новий рік за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері дитини, з послідуючим поверненням дитини за місцем проживання матері;

-кожен непарний рік на свята: Різдво Христове, Великдень, день народження ОСОБА_1 , за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері дитини, з послідуючим поверненням дитини за місцем проживання матері.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 вересня 2021р. ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 .

Від шлюбу у них народилась дочка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З серпня 2023 вони припинили спільне проживання однією сім`єю. ОСОБА_4 забрала дитину та проживає окремо від нього. Наразі між ним та відповідачкою склались напружені відносини, почалися непорозуміння з приводу участі батька у виховані доньки, зустрічам батька з донькою створюються штучні перешкоди відповідачкою, що призвело до неможливості нормального спілкування батька з донькою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог Органу опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною, визначення участі батька у вихованні дитини задоволено частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок зустрічей:

двічі на тиждень по буднім дням, кожного вівторка та четверга з 16.00 години до 20.00 години, враховуючи стан здоров`я дитини без присутності матері дитини, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку із зобов`язанням ОСОБА_1 повернути дитину за місцем проживання матері;

першу та третю суботи кожного місяця з 10.00 години до 13.00 години, враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері дитини, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку із зобов`язанням ОСОБА_1 повернути дитину за місцем проживання матері;

другу та четверту неділю кожного місяця з 10.00 години до 13.00 години, враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері дитини, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку із зобов`язанням ОСОБА_1 повернути дитину за місцем проживання матері;

кожний парний рік на свята: день народження дитини, день 8 березня, Новий рік з 10.00 години до 13.00 години, враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері дитини, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку із зобов`язанням ОСОБА_1 повернути дитину за місцем проживання матері;

кожен непарний рік на свята: Різдво Христове, Великдень, день народження ОСОБА_1 , з 10.00 години до 13.00 години, без присутності матері дитини, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку із зобов`язанням ОСОБА_1 повернути дитину за місцем проживання матері.

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

В обґрунтування рішення суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування не є ґрунтовним щодо встановлення зустрічей батька з дитиною виключно тільки в присутності матері.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що останнім часом налагодились зустрічі позивача з дочкою. Разом з тим, позивач вказує, що такі зустрічі відбуваються періодично, не на регулярній основі, виключно у присутності матері, що не повною мірою надає йому можливість реалізувати себе, як батька у вихованому процесі.

Також за обставинами справи та поведінка сторін, вочевидь, вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у напружених відносинах, що само по собі впливає на співвідношення між батьками та дитиною, які спільно не проживають.

При цьому, суд констатує, що малолітня ОСОБА_8 постійно проживає разом з матір`ю, яка і формує її ставлення до оточуючих, у тому числі й до її батька.

Обмеження у побаченнях батька з дитиною суттєво впливає на майбутні взаємовідносини між дитиною та батьком, що в свою чергу не відповідає меті та принципам сімейних відносин, а як наслідок не відповідає якнайкращим інтересам самої дитини.

Суд вважає, що позбавлення позивача прав щодо його участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_9 може позбавити останню родинних зв`язків з батьком та його родиною, любові та турботи з їхнього боку.

Суд наголосив, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відтак, суд вважає, що є достатні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_4 не перешкоджати позивачу у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_7 .

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивної цивільного судочинства, ОСОБА_4 не надано жодного доказу про те, що малолітня ОСОБА_8 потребує особливого режиму харчування, дотримання особливих умов гігієни, а також особливого режиму дня, які не зможе забезпечити батько дитини.

Крім того, ані органом опіки та піклування, ані відповідачкою у справі не надано суду переконливих доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише в присутності матері, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно в присутності матері на постійній основі призведе до унеможливлення реалізації позивачем своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

З урахуванням принципу рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, позитивні характеристики позивача, створення ним належних умов для зустрічей з дитиною, суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком буде відповіде її інтересам.

На підставі викладено, з урахуванням встановлених судом обставин, досліджуючи докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити графік побачень батька з дитиною.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій проситьскасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2024 та ухвалити нове рішення по суті справи, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , шляхом визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний порядок зустрічей (побачень) батька з донькою за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та за домовленістю із матір`ю дитини щосуботи або щонеділі за домовленістю батьків з 14:00 до 19:00 з правом відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан здоров`я дитини.

В обґрунтування зазначає, що вказане рішення суду є необґрунтованим, таким, що порушує рівність сторін у цивільному процесі та таким, що порушує принципи законності та обґрунтованості, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Ухвалюючи незаконне та необґрунтоване рішення, суд віддав пріоритет праву батька на спілкування з дитиною, не узявши до уваги того, що зазначеними діями фактично порушуються права та законні інтереси самої дитини. Зокрема, ухвалення такого рішення мало за результат і численні порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом не звернено уваги та не зроблено достатніх висновків щодо позиції ОСОБА_1 , який, відстоюючи процесуально позицію щодо необхідності забезпечення його зустрічей з донькою без присутності матері - у мировій угоді, яку пропонував ОСОБА_4 , фактично визнавав таку необхідність та надавав відповідні пропозиції.

Судом необґрунтовано не взяте до уваги те, що ОСОБА_4 не чиняться перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Крім того, не узяте до уваги те, що малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на частковому грудному вигодовуванні та має режим дня, який відповідає дитині її віку - з урахуванням її об`єктивних потреб.

Ухвалюючи рішення у частині можливості забезпечення зустрічей ОСОБА_1 з донькою без присутності її матері, суд першої інстанції не дослідив належним чином можливість проведення таких зустрічей без негативного впливу на почуття дитини, на її фізичне самопочуття та психоемоційний стан.

Так, критично оцінивши медичні дані щодо обставин перебування дитини на частковому грудному вигодовуванні, суд залишив поза увагою вік дитини, обставини її проживання з матір`ю, оточення дитини та її вік що фактично обґрунтовує вимоги до режиму її дня та відпочинку, звичного оточення, дотримання яких сприятиме нормальному розвитку дитини.

Водночас, зустрічі батька з дитиною без присутності матері за рішенням, що оскаржується - за умови тривалого відлучення дитини від матері - матимуть за результат отримання дитиною значного стресу внаслідок зміни обстановки та відсутності матері, яка складає її звичне оточення.

При цьому, ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд одночасно констатував і те, що відносини між сторонами є задовільними та немає наявного факту нехтування правами позивача у питанні спілкування з дитиною - з одного боку, і при цьому ж постановив хибний висновок щодо наявності напружених відносин мі с сторонами, які можуть негативно вплинути на дитину - з іншого.

Разом із тим, твердження щодо наявності поганих відносин між сторонами спростовувалося як сторонами безпосередньо - так і вбачається з висновку органу опіки та піклування, яким обом сторонам надано позитивну характеристику та з якого не вбачається ініціатив сторін спору на створення конфліктних ситуацій.

Крім того, вказане спростовується обставинами об`єктивної дійсності, які повідомлені суду стороною відповідача та визнані стороною позивача - у частині того, що зустрічі батька з дитиною у присутності матері не призводять до виникнення сутичок.

Таким чином, висновок щодо необхідності забезпечення зустрічей ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_7 без присутності її матері ОСОБА_4 постановлений на підставі хибного сприйняття судом обставин об`єктивної дійсності та за результатами не взяття до уваги найприорітетнішого з аспектів, які мають досліджуватися у спорах за таким предметом - а саме пріоритет інтересів дитини перед інтересами її батьків.

Вказує, що судом має бути врахована наявність вимог баби та діда та ухвалення відповідного рішення - з урахуванням того, що певна кількість часу дитини буде приділена сааме спілкуванню з бабою та дідом.

У даному конкретному випадку суд, розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, знехтував висновком уповноваженого на те органу, не обґрунтувавши належним чином те, з яких мотивів такий висновок був відкинутий.

При цьому, враховуючи роль органу опіки та піклування, засади його діяльності та взагалі зміст висновку, суд мав навести достатні підстави для відхилення висновку вказаного органу, а саме - чому, на його внутрішнє переконання, висновок є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Незважаючи на це, суд у рішенні, що оскаржується, обмежився тільки посиланням на своє право, передбачене ч. 6 ст. 19 СК України.

У сукупності, сторона апелянта вбачає в таких діях суду під час ухвалення рішення, що оскаржується, порушення норм процесуального права, передбачених ст. 265 ЦПК України - у частині необгрунтованого відкидання суттєвого для вирішення справи доказу у вигляді висновку органу опіки та піклування та за ухвалення за результатами цього рішення, яке очевидно не відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Необґрунтоване неприйняття такого доказу, яке має суттєве значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення у справі, у свою чергу, свідчить про порушення ст. ст. 76-81 ЦПК України судом першої інстанції під час ухвалення рішення, що оскаржується.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторона позивача, звертаючись із мировою угодою та наполягаючи на її затвердженні, з урахуванням незгоди відповідачки, діяла всупереч своїй позиції, яку вона займала як сторона цивільного процесу. Ненадання судом належної оцінки зазначеній обставині, на переконання апелянта, свідчить про порушення вимоги обґрунтованості судового рішення - як такого, що постановлене без повного та усестороннього аналізу матеріалів та обставин справи. Вказане, на переконання сторони апелянта, порушенням ст. 263 ЦПК України.

Судом у судовому засіданні, яке мало місце 10.04.2024 та на яке був призначений виклик свідків для допиту, не було враховано позиції апелянта стосовно неможливості допиту свідків з огляду на відсутність у неї представника - професійного правника - що було достеменно відомо суду. Тобто, судом допущене виконання вказаної процесуальної дії всупереч фактичної відсутності у відповідачки можливості належним чином реалізувати її процесуальні права.

Вказує, що станом на момент звернення з цією апеляційною скаргою, ОСОБА_1 двічі - 21.06.2024 та 27.06.2024 - таємно з`являвся до зазначеного закладу освіти, приховуючи свої візити від матері дитини, намагаючись забрати малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому створюючи конфлікти з працівниками дитячого садка.

Вказані дії, на переконання сторони апелянта, не є направленими на дотримання інтересів дитини - адже не сприяють розвиненню у дитини поняття дисципліни, привчанню до режиму роботи дитсадка. Так, позапланові та неузгоджені попередньо візити батька можуть негативно вплинути на соціальне виховання дитини через сприйняття нею обставин з`явлення батька як виняткової негативної обставини у порівнянні з її звичним режимом дня у дитячому садку та з її звичним проведенням часу у вигляді ігор, проведення часу з одногрупниками та з її звичним розпорядком дня у садку.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Воронцова Віктора Геннадійовича - залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2024 - залишити без змін.

Вказує, що суд першої інстанції обґрунтував вказане рішення суду тим, що з урахуванням принципу рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, позитивні характеристики позивача, створення ним належних умов для зустрічей з дитиною, суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком буде відповідне її інтересам.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без дотримання норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі. Таким чином, вважаємо, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Щодо явки сторін.

Сторони та їх представники зявились до суду та надали суду свої пояснення.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 вересня 2021р року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.12).

Під час шлюбу у подружжя народилась дочка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 листопада 2023 року у справі №523/16203/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

За твердженням сторін з серпня 2023 року подружжя проживають окремо один від одного. Малолітня дочка ОСОБА_8 на теперішній час проживає з матір`ю, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, було рекомендовано встановити спосіб участі батька, ОСОБА_7 у вихованні малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення спілкування:

щосереди та щоп`ятниці з 17.00 години до 19.00 години у присутності матері;

першу та третю суботи місяця з 10.00 години до 13.00 години у присутності матері;

другу та четверту неділю місяця з 10.00 години до 13.00 години у присутності матері;

в день народження дитини з 10.00 години до 13.00 години за попередньою домовленістю з матір`ю та в її присутності;

в день народження батька з 10.00 години до 13.00 години за попередньою домовленістю з матір`ю та в її присутності;

у святкові дні: Новий рік, Різдво Хрестове, Великдень, 8 Березня, з 10.00 години до 13.00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю.

Надаючи висновок орган опіки та піклування зазначив, що спеціалістами служби 11.10.2023 здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 та доньки, ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 . Мати з дитиною займає окрему кімнату. Наявні дитяче ліжко, візок, іграшки, одяг по сезону, продукти харчування. В кватирі зроблений сучасний ремонт. Матір`ю створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини.

Також 14.11.2023 спеціалістами служби було проведено обстеження місця проживання ОСОБА_1 та встановлено, що для дитини є окрема кімната, дитяче ліжко, манеж, дитяча коляска, іграшки, книжки, дитячий стілець для годування.

ОСОБА_1 працює з 15 вересня 2014 року в Національному університеті «Одеська політехніка» на посаді професора кафедри кібербезпеки та програмного забезпечення. За місцем роботи характеризується позитивно, має значні наукові досягнення, нагороджений грамотами та подяками.

ОСОБА_4 з 01 серпня 2023 року зарахована на посаду лікаря загальної практики Сімейного лікаря амбулаторії №1 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради. За місцем роботи характеризується позитивно, як відповідальний та сумлінний працівник.

Крім того, позитивну характеристику сторонам по справі надали суду допитані у судовому засіданні свідки, як з боку позивача, так і з боку відповідачки.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про охорону дитинства» (Закон № 2402-III), Цивільним Кодексом (ЦК) України, Сімейним Кодексом (СК) України, зокрема статтями 141, 151 СК за якими, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Зважаючи на наведене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батька у вихованні малолітньої ОСОБА_11 . Водночас, суд першої інстанції вірно вважав, що висновок органу опіки та піклування не є ґрунтовним щодо встановлення зустрічей батька з дитиною виключно тільки в присутності матері.

Так, судом першої інстанції було встановлено та не заперечується сторонами, що останнім часом налагодились зустрічі позивача з дочкою. Разом з тим, позивач вказує, що такі зустрічі відбуваються періодично, не на регулярній основі, виключно у присутності матері, що не повною мірою надає йому можливість реалізувати себе, як батьку у виховному процесі.

Також за обставинами справи та поведінка сторін, вочевидь, вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у напружених відносинах, що само по собі впливає на співвідношення між батьками та дитиною, які спільно не проживають.

При цьому, суд констатує, що малолітня ОСОБА_8 постійно проживає разом з матір`ю, яка і формує її ставлення до оточуючих, у тому числі й до її батька.

Обмеження у побаченнях батька з дитиною суттєво впливає на майбутні взаємовідносини між дитиною та батьком, що в свою чергу не відповідає меті та принципам сімейних відносин, а як наслідок не відповідає якнайкращим інтересам самої дитини.

Суд вважає, що позбавлення позивача прав щодо його участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_9 може позбавити останню родинних зв`язків з батьком та його родиною, любові та турботи з їхнього боку.

Суд першої інстанції наголосив, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відтак, колегія суддів вважає, що є достатні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_4 не перешкоджати позивачу у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_7 .

Визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Так, заперечуючи проти позову ОСОБА_4 послалась на те, що дитина на теперішній час перебуває на грудному годуванні 3-4 рази на день, а відтак її відсутність при зустрічах, може вплинути на процес годування дитини.

Суд відхиляє такі твердження з огляду на таке.

Факт перебування малолітньої ОСОБА_11 на грудному годуванні 3-4 рази на добу підтверджується випискою із медичної картки дитини від 15 травня 2024р. Водночас, з вказаного висновку убачається, що крім грудного годування, дитина отримує прикорм за віком.

При цьому суд враховує надані пояснення ОСОБА_4 у судовому засіданні, в яких вона зазначила, що кожен будній день вона працює позмінно по півдня. За її відсутності дитина знаходиться з дідусем її батьком, який годує її прикормом. Після повернення з роботи вона годує дитину груддю.

Відтак, встановлені судом обставини вказують на те, що малолітня дитина на теперішній час, без шкоди у її годуванні, може тривалий час більше шести годин, перебувати без матері та грудного годування. Таке дає підстави стверджувати, що у вказаний проміжок часу малолітня ОСОБА_9 може проводити спільний час разом зі своїм батьком, без присутності матері.

В суді апеляційної інстанції на запитання головуючого позивач пояснив , що з моменту народження доньки мати проходила інтернатуру і він годував дитину знає які каші вона любить та як готувати прикорм, жодних проблем він не бачить і від участі матері у сумісному спілкуванні з дитиною.

За таких обставин суд відхиляє твердження відповідачки про необхідність зустрічей дитини виключно у її присутності.

Крім того, судом встановлено та підтверджено сторонами по справі, що під час зустрічей та спілкуванні ОСОБА_1 зі своєю дочкою, остання впізнає свого батька, з ним спілкується та не висловлює будь-яких негативних емоції, між ними існує стійкий психоемоційний зв`язок.

Отже, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивної цивільного судочинства, ОСОБА_4 не надано жодного доказу про те, що малолітня ОСОБА_8 потребує особливого режиму харчування, дотримання особливих умов гігієни, а також особливого режиму дня, які не зможе забезпечити батько дитини.

Таким чином, з боку відповідачки суду не надано жодного доказу, який би вказував на те, що періодичне перебування дочки ОСОБА_9 разом з батьком без її присутності, може вплинути на режим розпорядку дня дитини та/або будь-яким чином негативно вплинути на неї.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції відхилив доводи ОСОБА_4 , які ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак не можуть бути покладені в обґрунтування рішення суду.

Крім того, ані органом опіки та піклування, ані відповідачкою у справі не надано суду переконливих доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише в присутності матері, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно в присутності матері на постійній основі призведе до унеможливлення реалізації позивачем своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

Підсумовуючі, з урахуванням принципу рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, позитивні характеристики позивача, створення ним належних умов для зустрічей з дитиною, суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком буде відповідати її інтересам.

На підставі викладено, з урахуванням встановлених судом обставин, досліджуючи докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити графік побачень батька з дитиною відповідно до графіку який зазначений у рішенні суду першої інстанції

Визначаючи такий графік побачень батька з дочкою позивачу слід звернути увагу, що за станом здоров`я, погодних умов, або інших істотних обставин, незалежних від сторін (наявність воєнного стану в країні, повітряні тривоги, стихійні лиха тощо), можливе недотримання встановленого судом графіку таких побачень з метою забезпечення безпеки дитини та її інтересів.

Надання можливості спільного відпочинку батька з дочкою відповідатиме не лише принципу рівності батьків у спілкуванні з дитиною, а й інтересам дитини, оскільки належні умови для її тимчасового проживання у позивача наявні, а спілкування з ним сприятиме встановленню між дитиною та позивачем стійкого психоемоційного зв`язку, отриманню нових навичок та досвіду, зв`язку та налагодженню відносини з іншими родичами з боку позивача.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що апелянтом не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції приймаючи рішення від 30.05.2024, дотримувався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, виходячи при цьому виключно з інтересів дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Суд першої інстанції у вказаній справі визначив спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні побачення, можливість спільного святкування дня народження дитини, дня народження батька, 8 березня, Нового року, Різдва Христова), місце та час їхнього спілкування.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

При розгляді вказаної справи було детально вивчено ситуацію стосовно інтересів та графіку дня малолітньої ОСОБА_7 та участі позивача та відповідачки в її житті, враховано різноманітні чинники, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Отже, враховуючи факт того, що позивач та відповідачка є колишнім подружжям, задля зменшення конфліктної ситуації між ними, яка може вплинути на психологічний стан ОСОБА_7 , що суперечить найкращим інтересам дитини, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2024 було вірно встановлено спосіб участі у вихованні та спілкування дитини з батьком без присутності матері, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи навики батька у годуванні дитини які сторони не оспорювали.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів визнає необгрунтованими.

Посилання ОСОБА_4 , що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено висновок органу опіки та піклування під час ухвалення рішення, апеляційний суд не приймає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було надано вичерпне обґрунтування, чому не було в повній мірі прийнято за основу судового рішення висновок Пересипської районної адміністрації Одеської міської радивід 18.12.2023 р.№ 01-05-3/619(надалі- Висновок).

У оскаржуваному рішенні зазначається, що судом встановлено, що зустрічі з дитиною відбуваються періодично, не на регулярній основі, виключно у присутності матері, що не повною мірою надає ОСОБА_1 можливість реалізувати себе, як батька у виховному процесі.

Крім того, обставини справи та поведінка сторін, вочевидь, вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у напружених відносинах, що само по собі впливає на взаємовідносини між батьком та дитиною, які спільно не проживають. Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позбавлення позивача прав стосовно його участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_9 може позбавити дитину родинних зв`язків з батьком та його родиною, любові та турботи з їхнього боку.

Вказані обставини, які встановлені судом та підтверджені відповідними доказами не відображалися у висновку, а тому суд визнав цей висновок необґрунтованим відповідно до вимог ч.6 ст. 19 СК України.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставину щодо часткового перебування на грудному вигодовуванні ОСОБА_7 , не відповідає дійсності, оскільки рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2024 навпаки містить посилання на вказані обставини, зокрема містить обґрунтування відмови у визнанні вказаних обставин, з якими цілком погоджується колегія суддів.

Посилання ОСОБА_4 , що суд першої інстанції при розгляді справи не взяв до уваги розгляд справи № 523/22277/23 за позовом ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (баба, дід ОСОБА_7 ) до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (онукою) та визначення способу участі в її вихованні не ґрунтується на законі. Як вбачається з предметів позову вказані справи є з неоднорідними вимогами, тобто такими, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Отже суд першої інстанції, вирішуючи спір щодо усунення перешкод у вихованні і спілкуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , визначення участі батька у вихованні дитини, законно посилався на докази зібрані у вказаній справі, не враховуючи вимоги та докази цивільної справи № 523/22277/23 стосовно усунення перешкод у спілкуванні баби, діда з онукою. Крім, того суд апеляційної інстанції зазначає що зазначена справа ще судом першої інстанції не розглянута а тому не може впливати на судове рішення.

Твердження ОСОБА_4 стосовно порушення її процесуальних прав судом першої інстанції як учасника справи, зокрема право кожного на професійну допомогу спростовується тим, що ОСОБА_4 під час розгляду справи користувалась послугами трьох адвокатів: ОСОБА_6 , Заліпаєв Ю.В., Хлєбніков М.П..

Представники відповідачки і відповідачка користувалися можливими правами учасника процесу, гарантованими ЦПК України. Відповідачка через своїх представників подавала відзив на позовну заяву, надсилала клопотання щодо долучення доказів та додаткові пояснення по справі, брала участь у судових засіданнях, користуючись правом на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги щодо суперечливої поведінки позивача є необґрунтованими, оскільки текст мирової угоди без номера та дати укладення, яка долучена до апеляційної скарги, як свідчення про суперечливу поведінку позивача не може бути розглянута судом апеляційної інстанції як доказ суперечливої поведінки у зв`язку з тим, що вказана мирова угода не була підписана сторонами, не долучена до матеріалів справи, не досліджувалась, не затверджувалась судом першої інстанції.

Щодо посилання ОСОБА_4 стосовно таємних візитів до Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-Садок» №203 Одеської міської ради апеляційний суд зазначає, що доказів вказаних обставин ОСОБА_4 як до суду першої інстанції, так до суду апеляційної інстанції долучено не було.

Порядок доказування, а також вимоги до доказів встановлені главою п`ятою Цивільного процесуального кодексу України. Наведені твердження апелянта непідтверджені жодним доказом, а відтак є припущенням.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, ОСОБА_4 не було надано належних доказів, що будь-які дії та поведінка ОСОБА_1 можуть суперечити інтересам ОСОБА_7 або впливати на дитину негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку.

Інші доводи апелянта щодо обмеження прав є необґрунтованими та фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов