Справа № 444/3003/24 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З. Л.
Провадження № 22-ц/811/3182/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 Деманджари Я.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що вона є власником відповідно до витягу про реєстрацію власності на нерухоме майно №0381650 від 22 грудня 2005 року реєстраційний номер 13331547, форма власності, приватна спільна часткова, частка 1/2.

Вказувала, що власником другої 1/2 частини будинку був ОСОБА_2 після смерті якого рішенням суду від 31 травня 2006 року було визнано право власності за ОСОБА_3 , однак на будинок в цілому за новою поштовою адресою АДРЕСА_1 . Така реєстрація призвела до певних розбіжностей, що призвело до порушення прав позивача щодо володіння та розпорядження будинком, оскільки для ОСОБА_3 право спільної часткової власності припинилося, а для позивача право власності залишилось в частці, що становить 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , хоча по факту вона володіє будинком в цілому.

Вважала технічно можливо виокремити 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , загальною площею - 34.8 кв.м. в один самостійний об`єкт нерухомого майна з подальшою реєстрацією його в цілому за нею .

Просила визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1 , на який вона має право відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 0381650 від 22 грудня 2005 року, реєстраційний номер 13331547, в зв`язку з чим припинити їй право часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 і виділити в окремий об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів) про визнання права власності відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що допущені розбіжності при ухваленні Жовківським районним судом рішень від 09 грудня 2005 року та 31 травня 2006 року щодо спадкового майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 .

Вказує. що керуючись Порядком проведення технічної інвентаризації, затверджено постановою Кабінету Міністрів України за №488 від 12.05.2023р технічно можливо виокремити 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , загальною площею - 34.8 кв.м. в один самостійний об`єкт нерухомого майна з подальшою реєстрацією його в цілому за ОСОБА_1 .

Зазначає, що інформація про обтяження та заборони на вищевказаний житловий будинок станом на 29 грудня 2012 р. в інвентарній справі бюро відсутні. Дублікати правовстановлюючих документів не видавалося.

Покликається на те, що відповідно до технічного паспорта від 10 травня 2024 року виданого ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на будинок садибного типу з господарськими будівлями, АДРЕСА_1 , загальна площа становить 34.8кв.м..

Стверджує, всі прийняті рішення згадані в справі є законними і вони не позбавляють її права на виділ у натурі частки із майна, що є v спільній частковій власності.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення відповідно до якого визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_2 на яку вона має право відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №0381650 від 22 грудня 2005 року реєстраційний номер 13331547, тип будинок АДРЕСА_1 , форма власності, приватна спільна часткова, частка 1/2 в зв`язку з чим припинити її право часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , форма власності, приватна спільна часткова, частка 1/2, і виділити в окремий об`єкт нерухомого майна за адресом АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 Деманджари Я.П. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що з копії витягу про реєстрацію власності на нерухоме майно №0381650 від 22 грудня 2005 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 грудня 2005 року вбачається, що судом вирішено визнати в порядку спадкування за заповітом право власності ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , а саме на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та складається з кімнати розміром 14.2 кв. м, яка в технічному паспорті значиться під літерою 1-3, кімнати 11.1 кв. м - під літерою 1-4, кухні розміром 5.3 кв. м під літерою 1-2 та коридора розміром 4.2 кв.м і господарські споруди при цій частині будинку.

З копії витягу про реєстрацію власності на нерухоме майно № 11134230 від 05 липня 2006 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником в цілому житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 травня 2006 року вбачається, що судом вирішено Визнати право власності ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 і який складається з двох кімнат, кухні, двох коридорів та господарської будівлі.

З копії висновку ОКП «БТІ та ЕО» № Ф1792 від 10 травня 2024 року вбачається, що станом на 29 грудня 2012р. житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_5 1/2 частини на підставі рішення суду від 09 грудня 2005р. Жовківського району Львівської області та зареєстровано в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за № 13331547 від 22 грудня 2005р.

Власником другої 1/2 частини будинку за вищевказаною адресою був ОСОБА_2 , після смерті якого рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 31 травня 2006 р. було визнано право власності за ОСОБА_3 , однак на будинок в цілому за новою поштовою адресою: АДРЕСА_1 05 липня 2006 р. в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» проведено реєстрацію права власності (р. № 15290817) на будинок в цілому за ОСОБА_3 на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 травня 2006р.

Вищевказана реєстрація призвела до певних розбіжностей, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 щодо володіння та розпорядження своїм майном, а саме: будинок АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 , оскільки для одного співвласники ОСОБА_3 право спільної часткової власності припинилось, а право власності ОСОБА_1 залишилось в частці, що становить 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , хоча по факту вона володіє будинком в цілому. ОКП «БТІ та ЕО» вважає технічно можливо виокремити 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 загальною площею 34.8 кв.м. в один самостійний об`єкт нерухомого майна з подальшою реєстрацією його цілому за ОСОБА_1 .

З копії технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що його загальна площа 34.8 кв.м. Відповідно до схеми розташування будівель та споруд будинковолодіння. АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 примикають одне до одного. Розміщення будинку АДРЕСА_1 на схемі не відображено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 є власником в цілому житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що ОКП «БТІ та ЕО» вважає технічно можливо виокремити 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 34.8 кв.м. в один самостійний об`єкт нерухомого майна з подальшою реєстрацією його цілому за ОСОБА_1 , що підтверджується висновком ОКП «БТІ та ЕО» № Ф1792 від 10 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як вбачається з позовної заяви, реєстрація права власності на підставі рішення суду Жовківського району Львівської області від 09.12.2005р. та рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 травня 2006 р. призвели до певних розбіжностей, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 щодо володіння та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що позивач звертала ся до будь-яких органів влади з питанням щодо виокремлення частини будинку по АДРЕСА_1 в один самостійний об`єкт нерухомого майна та подальшої реєстрацією його цілому за позивачем. Також відповідно суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що позивачу в такому було відмовлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав стверджувати, що право власності позивача було порушене, невизнане або оспорюване.

Крім цього, варто зазначити, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1 , на який вона має право відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 0381650 від 22 грудня 2005 року, реєстраційний номер 13331547, в зв`язку з чим припинити їй право часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 і виділити в окремий об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в той же час до участі у справі в якості співвідповідача не було залучено іншого співвласника будинку ОСОБА_3 , при тому що вимоги позивачки безпосередньо стосуються прав та обов`язків останньої.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.