У Х В А Л А

про відмову в задоволенні скарги

копія
Справа № 401/2328/24 Провадження № 4-с/401/1/25

19 лютого 2025 року м.Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря судового засідання Рудської В.А.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника, адвоката Долі Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сірик Наталії та зобов`язання ухвалити постанову про закриття виконавчого провадження в зв`язку зі спливом строку для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання та скасувати арешт на майно боржника, -

В С Т А Н О В И В:

Процедура (рух справи):

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Світловодського міськрайонного ВДВС в Олександрійському районі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Сірик Н. щодо невиконання вимоги ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, від державного виконавця витребувано копії документів виконавчого провадження.

Аргументи скаржника ОСОБА_1 :

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що 28.11.2016 року Світловодським міськрайонним відділом ВДВС відкрито виконавче провадження №52979606 на виконання виконавчого листа 401/5682/13-к, виданого Світловодським міськрайонним судом 24.11.2016 року щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових судом в розмірі 75 000 грн. Постановою державного виконавця від 08.12.2016 року на належне йому нерухоме майно був накладений арешт у сумі стягнення 75 000 грн. Постановою державного виконавця від 16.03.2020 року накладено арешт на належні йому грошові кошти, які містяться на рахунках у банках, в межах суми стягнення, винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів розмірі 82 800 грн. Постановою державного виконавця від 13.04.2021 року виконавчий лист повернено стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. При поверненні виконавчого документу стягувачу заходи забезпечення (арешт нерухомого майна та грошових коштів) не були скасовані. Після повернення виконавчого документу стягувачу в квітні 2021 року стягувач ОСОБА_2 не оскаржила зазначену постанову і не зверталась повторно до виконавчої служби з вимогою про виконання рішення суду. 24.06.2024 року ОСОБА_1 звертався до виконавчої служби з заявою про скасування заходів забезпечення (арешту нерухомого майна та грошових коштів), але листом старшого державного виконавця Наталії Сірик від 01.08.2024 р. йому було відмовлено з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». 23.07.2024 р. року він повторно звернувся до виконавчої служби з заявою про закриття виконавчого провадження та скасування арешту майна та грошових коштів, але 01.08.2024 року отримав чергову відписку відповідача від 31.07.2024 року, яка є копією відповіді від 01.07.2024 року.

Вважає, що ОСОБА_3 , як посадова особа відділу виконавчої служби, не виконавши вимог чинного законодавства щодо закриття провадження після спливу строків пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання, проявила бездіяльність, чим залишила скаржника у стані невизначеності.

Просить визнати незаконною та протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби в Олександрійському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Сірик щодо невиконання вимоги ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язати ухвалити постанову про закриття виконавчого провадження в зв`язку зі спливом строку для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання, та скасувати арешт на належне йому нерухоме та рухоме майно і грошові кошти на банківських рахунках, та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяжень на нерухоме та рухоме майно.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Доля Г. О. в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити.

Аргументи представника Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса):

Державний виконавець Мороз М. до судового засідання подав письмові запереченнях на скаргу та зазначив, що на примусовому виконанні у Світловодському ВДВС перебував виконавчий лист № 401/5682/13-к. 13.04.2021 року виконавчий лист повернуто стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Щодо доводів скаржника зазначає, що пункт 7 ч. 1 ст 39 ЗУ «Про виконавче провадження», на який посилається скаржник стосується рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. Пункт 13 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», стосується випадків, коли в разі визнання постанови про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу судом незаконної та її скасуванням, стягувач в місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження не пред`явив виконавчий документ до примусового виконання.

Згідно ч.3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна знімається разі повернення виконавчого документу стягувачу лише за пунктами 1, 3, 11 частини першої ст. 37 Закону.

У даному випадку виконавчий лист повернуто стягувачу згідно п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 7 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження» виключення даних про особу з Єдиного реєстру боржників здійснюється в разі винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стятувачу на підставі пунктів 1,3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40, що в даному випадку теж не має місце. Посилання скаржника на положення ч. 1 ст. 40 є необгрунтувними, оскільки стосуються випадків закінчення виконавчого провадження, які передбачені ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Проте, в даному випадку виконавчий документ повернуто стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Державний виконавець 19 вересня 2024 року надав до суду копії документів виконавчого провадження № 52979506.

Аргументи стягувача ОСОБА_2 :

Стягувач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву в якій просила відмовити скаржнику в задоволенні скарги. Пояснює, що станом на 17 вересня 2024 року виконавчий лист №401/5682/13-к не виконано, борг ОСОБА_1 не сплачено. Вважає що боржник ухиляється від сплати грошових коштів.

Заслухавши пояснення скаржника та його представника, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для вирішення справи, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого висновку.

Встановлені судом обставини справи:

В судовому засіданні встановлено, що 28.11.2016 року Світловодським міськрайонним відділом ВДВС відкрито виконавче провадження №52979606 на виконання виконавчого листа 401/5682/13-к, виданого Світловодським міськрайонним судом 24.11.2016 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.286 КК України, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових судом в розмірі 75 000 грн.

Постановою державного виконавця від 08.12.2016 року на належне ОСОБА_1 нерухоме майно був накладений арешт у суми стягнення 75 000 грн.

Постановою державного виконавця від 16.03.2020 р. накладено арешт на належні ОСОБА_1 грошові кошти, які містяться на рахунках у банках, в межах суми стягнення, винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів розмірі 82 800 грн.

Постановою державного виконавця від 13.04.2021 року виконавчий лист повернено стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

24.06.2024 року та 23.07.2024 р. ОСОБА_1 звертався до виконавчої служби з заявою про скасування заходів забезпечення (арешту нерухомого майна та грошових коштів), але листом старшого державного виконавця Наталії Сірик від 01.08.2024 р. йому було відмовлено з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Джерела права (оцінка суду):

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а цивільним - процесуальним кодексом України визначено ознаки обов`язковості судових рішень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст.1, ч. 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Статтею 40 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною ч. 4 даної статті передбачено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Такими чином, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа на виконання мав би сплинути. Відповідно до абзацу 10 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" який набрав чинності з 26.03.2022, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом № 1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Висновки суду:

Матеріали справи не містять доказів повного виконання ОСОБА_1 судового рішення та відшкодування ОСОБА_2 шкоди в розмірі 75000 грн. спричиненої злочином.

Посилання скаржника на положення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» є необгрунтованими, оскільки стосуються випадків закінчення виконавчого провадження, які передбачені ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Проте в даному випадку виконавчий документ повернуто стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відомостей про визнання судом виконавчого листа № 401/5682/13-к таким, що не підлягає виконанню матеріали справи не містіть.

Виконавче провадження №52979506 не закрито. Вимога ст. 37,39 Закону України «Про виконавче провадження» про закриття провадження в зв`язку з спливом строку для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання у даному випадку не передбачена, оскільки згідно абзацу 10 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 26.03.2022 р., тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Станом на день розгляду справи військовий стан в країні продовжено.

Крім цього слід враховувати, що оскаржуючи бездіяльність державного виконавця, яка на думку ОСОБА_1 полягає в безпідставній відмові у скасуванні арешту на його майно, останній звертаючись до суду із скаргою не вказував з якого саме його майна необхідно зняти арешт, накладений постановою державного виконавця і коли це майно було придбано. При цьому матеріали справи взагалі не містять доказів належності на праві власності ОСОБА_1 будь-якого нерухомого майна. Як вказувалося вище, перший раз виконавче провадження було завершено шляхом винесення постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу, у зв`язку з тим, що заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів виконання боржником судового рішення та враховуючи ту обставину, що стягувач не втратив права повторно пред`явити виконавчий лист до примусового виконання задля отримання компенсації присудженої судовим рішенням, суд вважає, що відсутні правові підстави для скасування державним виконавцем арешту, накладено ним в ході виконавчого провадження.

До того ж, слід враховувати, що зазначення судом про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця є загальним формулюванням, встановленим у статті 447 ЦПК України, якою визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Оскільки вимога про зобов`язання виконавця вчинити дію є похідною вимогою від визнання бездіяльності протиправною, в задоволенні якою судом відмовлено, відсутні правові підстави для ухвалення судового рішення про зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії.

Посилання в ОСОБА_1 скарзі на постанову Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц, суд вважає неспроможними, оскільки у справі яка переглядалася касаційним судом встановлено обставини повного виконання боржником судового рішення, тоді як у даній справі відсутні докази про повне виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає дії державного виконавця правомірними та відповідно відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 260, 268, 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сірик Наталії та зобов`язання ухвалити постанову про закриття виконавчого провадження в зв`язку зі спливом строку для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання та скасувати арешт на майно боржника, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Складання повного тексту ухвали відкладено до 24 лютого 2025 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом