Провадження № 2/686/892/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.03.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В грудні 2024 року ТзОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 46939,50 грн.

В обґрунтування поданого позову ТОВ «Фінпром Маркет» зазначено, що 08.07.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали Договір позики № 75812876 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн, строк позики 17 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису N2ARJAXTA7, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін.

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальник/відповідач ОСОБА_1 , з якою укладено Договір позики, ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позики позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: N2ARJAXTA7. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 08.07.2021 21:54:19.

Того ж дня, позикодавець, на виконання п.1 Договору позики, виконав свої зобов`язання, зокрема, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом ТОВ «ФК Фінекспрес», що діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі.

Позивач звертає увагу суду на те, що у Договорі позики встановлено строк позики 17 днів, однак у ньому наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою, зокрема, умовами, що передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями.

Враховуючи викладені вище умови Договору позики, заборгованість останньої за Договором позики №75812876 від 08.07.2021 складає 46939,50 грн, з яких: 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 31939,50 грн. сума заборгованості за відсотками.

Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики до відповідача, то ТОВ «Фінпром Маркет» як позивач обгрунтовує це тим, що 19.11.2021 було укладено договір факторингу №1911, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором позики.

03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором позики. Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет» наділено правом вимоги до відповідача за Договором позики.

З огляду на викладене позивач підсумовує, що загальний розмір заборгованості відповідача за Договором позики №75812876 від 08.07.2021 відповідно до Реєстру прав вимоги від 03.04.2023 року складає 46939,50 грн, з яких: 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 31939,50 грн. сума заборгованості за відсотками.

Саме вказану суму заборгованості за Договором позики позивач просить стягнути із відповідачки разом із витратами по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витратами на правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Ухвалою суду від 02.01.2025 року відкрито провадження та справу призначено у спрощеному позовному провадженні до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомила.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів, ухваливши у справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №75812876 (на умовах повернення позики в кінці строку позики).

Пунктом 1 цього Договору передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

У підпунктах 2.1-2.3 п. 2 Договору №75812876 від 08.07.2021 сторони обумовили параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума позики становила 15 000,00 грн; строк позики (строк договору) 17 днів; процентна ставка 1,99%/день (фіксована); дата надання позики 08.07.2021; дата повернення позики (останній день) 25.07.2021; знижена процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) 0,70%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосвується в період карантину) 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 1005,23%; орієнтовна загальна вартість позики 16776,08 грн.

Крім того, із п.4 Договору судом встановлено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Також, зі змісту п.12 Договору позики №75812876 від 08.07.2021 суд встановив, що цей договір був укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телеконукаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Із досліджених у судовому засіданні Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) судом встановлено, що у п.6.5 цього документа міститься умова, відповідно до якої, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

Водночас у п.6.9 означених Правил міститься умова, згідно якої позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики. Сума нарахованих процентів за понадстрокове користування позикою не може перевищувати розміру суми, визначеної Законом України «Про споживче кредитування».

Крім того, із довідки про ідентифікацію, яка підготовлена ТОВ «1 Безпечне агентство безпечних кредитів», суд встановив, що цим документом підтверджується, що ОСОБА_1 ідентифікована цим товариством шляхом акцептування договору позичальником у спосіб підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора N2ARJAXTA7. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 08.07.2021 21:54:19.

Із довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000003029/ТНПП від 26.11.2024 вбачається, що відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, що укладений із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», підтверджено прийняття до виконання та завершення наступної платіжної операції: дата 08.07.2021; номер платежу 8786fа50-7есd-4bе3-9f87-1b796d19030d; сума 15 000,00 грн; отримувач Тучапська Леся.

Також суд встановив, що 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №1911 (далі Договір факторингу №1911), у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає за плату права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору), а до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» переходять всі права грошової вимоги, які належали ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру прав вимоги №3 від 19.11.2021 до Договору факторингу №1911, судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 46939,50 грн, з яких 15 000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 31939,50 грн. сума заборгованості по процентам за користування кредитом.

Крім того із договору факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступає за плату права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору), а до ТОВ «Фінпром Маркет» переходять всі права грошової вимоги, які належали ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру заборгованості від 03.04.2023 як Додатку №1 до Договору факторингу №030423-ФК, судом встановлено, що ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 46939,50 грн, з яких 15 000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 31939,50 грн. сума заборгованості по процентам за користування кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, що підготовлений позивачем, суд встановив, що, станом на 21.12.2024, сукупна заборгованість відповідача перед позивачем згідно Договору №75812876 від 08.07.2021 становить 46939,50 грн, з яких 15 000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 31939,50 грн. сума заборгованості по процентам за користування кредитом.

Водночас, судом встановлено, що позивачем проценти за користування позикою нараховані відповідачці за період з 08.07.2021 до 23.10.2021 із застосуванням відсоткової ставки 1,99%.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено,що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув права вимоги до відповідача за Договором №75812876 від 08.07.2021 на підставі Договору факторингу №1911 у взаємозв`язку із умовами Договору факторингу №030423-ФК.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, із дослідженого в судовому засіданні Договору позики №75812876, суд встановив, що його сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови її надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), а саме: N2ARJAXTA7.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів неотримання нею у позику від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів в сумі 15 000,00 грн., так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов вище зазначеного Договору позики у строки, передбачені цим правочином.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми позики за Договором №75812876 від 08.07.2021 як первинному позикодавцю ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», так і його правонаступникам: ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет», суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 15 000,00 грн. в рахунок погашення тіла позики підлягає задоволенню.

Разом з тим, щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 31939,50 грн. суд зазначає наступне.

Із розрахунку заборгованості за Договором №75812876 від 08.07.2021, що підготовлений позивачем, станом на 21.12.2024, розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем по сплаті відсотків за користування отриманими у позику коштами становить 31939,50 грн. Ця заборгованість ТОВ «Фінпром Маркет» була нарахована позичальнику за період із 08.07.2021 до 23.10.2021 включно.

Саме означена вище сума заборгованості по сплаті відповідачем відсотків за Договором позики, без будь яких змін та корегувань, переходила від первинного до нового кредитора, тобто від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет», на підставі відповідно Договору факторингу №1911 та Договору факторингу №030423-ФК.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18), сформувала правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Відповідно до підпункту 2.2 п.2 у взаємозв`язку із умовами п.4 Договору №75812876 від 08.70.2021, сторонни погодили, що строк позики становить 17 днів, а проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за цим Договором, в частині сплати відсотків за користування сумою позики протягом усього строку позики, не виконала, то розмір заборгованості по відсоткам складає 5074,50 грн. (15 000,00 грн (сума позики) х 1,99% (процентна ставка (базова) згідно п.п. 2.3 п.2 Договору) х 17 днів (строк позики, що включає як день її отримання відповідачем (08.07.2021), так і день, у який ця позика підлягала поверненню відповідачем (25.07.2021)).

Отже, за умов Договору №75812876 від 08.07.2021, що були погоджені сторонами, позивач як правонаступник первинного позикодавця ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» має право на стягнення відсотків лише у межах строку позики у розмірі базової процентної ставки, що узгоджується із положеннями п.п.2.3. п.2 зазначеного вище Договору позики.

Водночас посилання позивача, як на підставу для нарахування відсотків у розмірі 31939,50 грн., на положення п.6.5 та 6.9 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) судом відхиляються з огляду на таке.

Дійсно до позовної заяви позивачем додані означені вище Правила, зміст яких містить п.6.5, 6.9, що надавали право первинному позикодавцю ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснювати нарахування відсотків, розмір яких обумовлений у п.п.2.3 п.2 Договору позики, починаючи з першого дня понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.

Однак із досліджених у судовому засіданні Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) судом встановлено, що їх умови не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На підставі цього суд робить висновок, що належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що сторони Договору №75812876 від 08.07.2021 обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків за понадстрокове користування отриманими у позику коштами матеріали справи не містять.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цьому контексті суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що зміст п.п.5.1 п.5 Договору №75417162, не містить інформації, що відповідач ОСОБА_1 ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ саме із Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що затверджені наказом директора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №14/05/2021 від 14.05.2021, які додані позивачем до позову і саме на яких цим учасником справи грунтуються вимоги про стягнення відсотків за користування сумою позики у визначеному позивачем розмірі.

Подібні правові висновки щодо недоведення позивачем факту погодження певних умов у кредитних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №460/4070/18-ц (провадження №61-9156св20), від 13 травня 2021 року у справі №359/4430/18 (провадження №61-17911ск19), що судом застосовуються у конкретній справі з метою дотримання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем відомості щодо розміру заборгованості за відсотками у розмірі 31939,50 грн. не відповідають умовам Договору позики №75812876 від 08.07.2021 та нормам чинного законодавства, а відтак розмір заборгованості по несплаченим відповідачем відсоткам перед первісним позикодавцем за цим Договором становить 5074,50 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору №75812876, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 000,00 грн. та за несплаченими відсотками у розмірі 5074,50 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).

Витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, а саме копіями наступних документів: договору про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року,укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги як Додаток №1 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; акту приймання-передачі наданої правничої допомоги як Додаток №2 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; витягу з акту №4-П приймання-передачі наданої правничої допомоги як Додаток №2 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги як Додаток №1 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; платіжної інструкції кредитового переказу коштів №579930932.1 від 18.12.2024.

Суд також погоджується із позивачем, що вартість правничої допомоги в розмірі 3500 грн є співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (підготовкою позовної заяви), часом,витраченим адвокатомна виконаннятакої роботи, обсягом виконаної роботи та ціною позову.

Водночас, положеннями п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, що становить 42,77% (20074,50:46939,50х100) від розміру задоволених судом позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 1035,98 грн. (20074,50х2422,40:46939,50) та витрати на професійну правничу допомогу 1496,95 грн. (3500:100х42,77).

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 512, 525, 526, 612, 625, 1048, 1049, 1077 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (, місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, 9А, офіс 204) заборгованість за договором позики №75812876 від 08.07.2021 року у загальному розмірі 20074,50 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1035,98 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1496,95 грн., всього стягнути: 22607,43 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Сергій Стефанишин