КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/6557/24 Головуючий у І інстанції Ключник А.С.
Провадження №22-ц/824/3080/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2025 рокуКиївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А.,розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лісковської Ольги Анатоліївни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року у справі за товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Атмосфера» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а ТОВ «УП «Атмосфера» здійснює управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 , забезпечує належні умови використання житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3 шляхом управління/утримання будинку і прибудинкової території, відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством, організовує контрольно-пропускний режим на прибудинковій території будинку, у зв?язку з чим у ОСОБА_1 виникає обов?язок компенсувати Управляючій компанії, понесені нею витрати, в тому числі на управління/утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території, обслуговування системи відео нагляду на прибудинковій території, домофону та шлагбаумів пропорційно до загальної площі квартири, що перебуває у її власності, а також витрати на електропостачання, холодного водопостачання, опалення в тому числі місць загального користування та допоміжних приміщень з урахуванням показань квартирних/будинкових засобів обліку у розмірі за тарифами та затвердженими методиками, встановленими відповідно до законодавства України житлово-комунального господарства та будівництва.

Однак відповідач відмовляється від підписання договору на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат.

В порушення зобов`язань з утримання квартири в багатоквартирному будинку, ОСОБА_1 належним чином не здійснила оплату спожитих послуг, як власник квартири АДРЕСА_3 , внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 17 774,12 грн за період з липня 2022 року по лютий 2024 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 17 774,12 грн за період з 09 липня 2022 року по 29 лютого 2024 року та суму судового збору у розмірі 3 028,0 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Атмосфера» суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 17 774,12 грн за період з 09 липня 2022 року по 29 лютого 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Атмосфера» судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Лісковська О.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, які мають важливе значення для її розгляду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що саме ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» було визнано в установленому законодавством порядку управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

Також вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, яка була вартість послуг з управління багатоквартирним будинком (ким і на підставі чого вона була встановлена або затверджена), а отже суд першої інстанції не перевірив чи відповідала заявлена до стягнення сума встановленим (затвердженим) цінам/тарифам на ці послуги.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що до позовної заяви позивачем не надано копію договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач у відповіді на відзив визнав, що протягом 2022 - 2024 років співвласники багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 не приймали рішення про передачу функцій з управління багатоквартирним будинком ТОВ «УК «Атмосфера», а також те, що протягом 2022 - 2024 років співвласники багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 не укладали договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з ТОВ «УК «Атмосфера».

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лісковська О.А. в апеляційній скарзі вказує на те, що законодавством не передбачено, що юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності без відповідного рішення співвласників багатоквартирного будинку або органу місцевого самоврядування, тобто з власної ініціативи, може приступити до надання послуг з управління багатоквартирним будинком та ще й за самостійно встановленими тарифами, без їх погодження зі співвласниками багатоквартирного будинку або органу місцевого самоврядування.

13 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду директором ТОВ «УП «Атмосфера» - О. Ярчевським подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 рокузалишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 був введений в експлуатація І черга в 2020 році та II, III черги в 2021 році і співвласники багатоквартирного будинку не були позбавлені можливості реалізувати передбачене законом право на визначення управителя та призначення належного управителя у будинку, за підсумком проведених загальних зборів співвласників.

Управляюча компанія здійснює управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 з метою забезпечення життєдіяльності новозбудованого багатоквартирного будинку, та забезпечує належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території.

У відзиві вказано, що співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , рішення про утворення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, про визначення форми управління багатоквартирним будинком, так як, і про оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку не приймалось.

Крім того, більшість власників квартир та власники нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 підписали договори з Управляючою компанією про компенсацію витрат на управління/утримання паркінгу та виконання інших додаткових робіт та договори про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав серія та номер СФО/01-КВ/198-МП виданий 08 серпня 2017 року та додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав серія та номер 1, виданий 30 жовтня 2021 року, дата та час державної реєстрації 08 липня 2022 року ПН КМНО Малаховська І.В., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ТОВ «УП «Атмосфера» здійснює діяльність: 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів.

24 травня 2021 року ТОВ «УП «Атмосфера» уклало підрядний договір №АТМ/240521 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів з ТОВ «Віес Ліфт» щодо організації та виконання робіт з технічного обслуговування пасажирських ліфтів Mizui за адресою: АДРЕСА_1

16 жовтня 2023 року ТОВ «УП «Атмосфера» уклало договір №23-102 про надання послуг з фізичної охорони з ТОВ «Охоронна фірма «Еліт», предметом якого є охорона житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

01 листопада 2021 року між замовником - ТОВ «УП «Атмосфера» та виконавцем ТОВ «Концепт Сек`юріті» укладено договір №ФО-01/11/2021-SF про надання послуг з фізичної охорони предметом якого є охорона об`єкту за адресою: АДРЕСА_1

01 січня 2023 року між ТОВ «Концепт Сек`юріті» та ТОВ «УП «Атмосфера» укладено договір №ФО-01/01/2023- SF предметом якого є послуги з охорони охорона об`єкту за адресою: АДРЕСА_1

01 серпня 2023 року між ТОВ «Служба Антитетор» та ТОВ «УП «Атмосфера» укладено договір №ФО-01/08/2023-SF згідно якого виконавець надає послуги з охорони території замовника за адресою: АДРЕСА_1

01 січня 2023 року між ТОВ «УП «Атмосфера» та ФОП ОСОБА_4 укладено договір №01/01СФ67 предметом якого є послуги з обслуговування енергогосподарства замовника за адресою: АДРЕСА_1

01 травня 2023 року між ТОВ «УП «Атмосфера» та ТОВ «ПОЖ БУД Сервіс» укладено договір №ПБС-9/ТО згідно умов якого виконавець за дорученням замовника надає послуги з підтримання експлуатаційної придатності систем протипожежного захисту за адресою: АДРЕСА_1 строком до 31 грудня 2023 року.

18 липня 2022 року між ТОВ «УП «Атмосфера» та ТОВ «Едвайсор Інжиніринг» укладено договір №АЕ-40/ТО, предметом якого є надання послуг з підтримання експлуатаційної придатності систем протипожежного захисту за адресою: АДРЕСА_1 строком до 31 грудня 2023 року.

01 березня 2023 року між ТОВ «УП «Атмосфера» та ФОП ОСОБА_5 укладено договір №39 на технічне обслуговування і ремонт обладнання ОДС, предметом якого є організація виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту обладнання Об`єднаної Диспетчерської Системи , згідно додатків №№1-4 до даного Договору за адресою: АДРЕСА_1. Договір діє з 01 березня 2023 року по 31 грудня 2023 року (п. 7.1).

20 жовтня 2021 року було укладено договір №201021-СФ між ТОВ «Фантронік» та ТОВ «УК «Атмосфера» згідно умов якого виконавець зобов`язується виконати замовнику роботи з технічного обслуговування та ремонту обладнання системи відеоспостереження та контролю доступу згідно списку обладнання (додаток №1) за адресою: АДРЕСА_1 (ЖК «Сан-Франциско») - перша черга.

01 листопада 2020 року між ТОВ «УК «Атмосфера» та ТОВ «Атмосфера Дизайн» укладено договір №ПГП-01-11/2020 про надання послуг предметом якого є надання послуг з генерального прибирання.

Згідно наданих позивачем рахунків на сплату житлово-комунальних послуг, а саме: послуга з управління будинку та прибудинкових територій де за травень 2023 року та червень 2023 року встановлений тариф 22,7 за 1кв.м. та нараховано суму до сплати за кожен місяць по 914,85 грн, та за період з серпня 2023 року по лютий 2024 року встановлений тариф - 25,78 за 1 кв.м. та за кожен місяць нараховувалася сплата у розмірі 1 ,038,97 грн, що загалом складає до сплати у розмірі 17 774,12 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично користуючись наданими житлово-комунальним послугами, відмовлялася їх оплачувати, не погоджуючись із нарахованими тарифами позивачем, а також відмовляється підписувати договір на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат, що не є підставою звільнення її від зобов`язання щодо оплати фактично наданих житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу УPCP, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Як зазначалося позивачем у позовній заяві, відповідач відмовляється від підписання договору на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат, вказаний факт також підтверджено представником відповідача у відзиві за позов.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для на дання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Хоч і ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц).

За положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин.

Управитель обов`язково повинен виконувати роботи (надавати послуги) визначені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 190 від 27.07.2018 року. Управитель щороку звітує перед співвласниками про виконання кошторису та подає їм на погодження новий кошторис. Однак це має відбуватися у порядку, визначеному договором про надання послуги з управління.

Зважаючи на ту обставину що відповідач відмовилася від підписання договору з позивачем на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат, внаслідок чого кошторис, який надається у разі укладання такого договору, відсутній.

Окрім цього, твердження відповідача про відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати заборгованості за надані послуги, так як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України: «Під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами (постанова від 09.11.2016р. у справі №1238/8935/12).

В пунктах 76-79 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року(справа №642/8210/16-ц , провадження №61-7787св18) йдеться мова про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг.

Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Саме про це йдеться мова в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа №750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа № 642/2858/16).

Факт надання послуги з утримання будинку та прибудинкової території в відповідачем не оспорювався.

Крім того, відповідачем не надано доказів щодо укладення індивідуальних договорів про надання послуг з охорони, чи обслуговування ліфтів, прибирання, благоустрою та технічного обслуговування внутрішньобудинкових та телекомунікаційних систем з іншими виконавцями.

Що стосується нарахування позивачем тарифів за надані послуги, слід зазначити наступне.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Відповідно до п. 2 Порядку, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «УК «Атмосфера прийняло на себе зобов`язання надавати мешканцям будинку послуги з утримання будинку та прибудинкової території, зокрема, управління/утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території, обслуговування системи відео нагляду на прибудинковій території, домофону та шлагбаумів пропорційно до загальної площі квартири, що перебуває у її власності, а також витрати на електропостачання, холодне/гаряче водопостачання, опалення в тому числі місць загального користування та допоміжних приміщень з урахуванням показань квартирних/будинкових засобів обліку у розмірі згідно із тарифами та затвердженими методиками, встановленими відповідно до законодавства у галузі житлово-комунального господарства та будівництва.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року № 544 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483» фіксовані ціни на електричну енергію для вказаних споживачів (цілей споживання) з 01 червня 2023 року по 31 грудня 2023 року становлять 2.64 грн за 1 кВт год (з урахуванням податку на додану вартість).

Позивач заначив, що зміна тарифу з 22.5 грн на 25,78 грн відбулася у зв`язку зі зміною тарифу на електричну енергію з 1,68 грн на 2,64 грн, а оскільки у тариф включена вартість послуг з обслуговування електроспоживання ліфтів, насосів, загально будинкових приладів освітлення місць загального користування, тому зміна вартості електроенергії призводить до зміни тарифу на управління будинком.

Згідно наданих доказів нарахування суми тарифу за надані послуги нараховується щомісячно. Відповідно розрахунок суми оплати здійснюється кожного місяця та розмір є різним (мінливим).

Згідно з ч. 1 ст. 32 «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на те, що відповідач фактично користуючись наданими житлово-комунальним послугами, відмовлялася їх оплачувати, не погоджуючись із нарахованими тарифами позивачем, а також відмовляючись підписувати договір на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат, що не є підставою звільнення її від зобов`язання щодо оплати фактично наданих житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лісковської Ольги Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар