Справа № 342/1419/24
Провадження № 2/342/161/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був батько позивача - ОСОБА_3 , що доводиться свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 14.02.1990. Інформацією, наданою 28.05.2024 ОКП «Коломийське МБТІ» доводиться, що за архівними даними ОКП «Коломийське МБТІ» нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , належало голові колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 14.02.1990 на підставі рішення цього ж виконкому №246 від 13.12.1989, реєстровий №46. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2024 право власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до технічного паспорта, виготовленого техніком-інвентаризатором ОСОБА_4 житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по АДРЕСА_1 становить 255 000 грн. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.06.2023 року, актовий запис № 312. 30.09.2022 ОСОБА_3 склав на користь позивача заповіт, яким розпорядив їй все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, все, на що він за законом матиме право. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Чернелицької селищної ради Коломийського району та зареєстрований у реєстрі за №71. З метою реалізації своїх спадкових прав, позивач звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа. З постанови державного нотаріуса Городенківської ДНК від 15.06.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що нотаріус відмовила позивачу у видачі документів на спадщину за заповітом на житлове господарство через реєстрацію спадкового житлового господарства, як колгоспного двору. З Інформації ОКП «Коломийське МБТІ» вбачається, що спадкове житлове господарство було зареєстроване як колгоспний двір. Згідно довідки Копачинецького старостинського округу №45 від 22.02.2024, у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Наведене підтверджується засвідченою належним чином фотокопією погосподарської книги Копачинської сільської ради за 1991-1995 роки. Ніхто з вище перелічених осіб не звертався за виділом свої частки у колгоспному дворі. Згідно довідки Копачинського старостинського округу №264 від 06.11.2024 у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 станом на день смерті ОСОБА_3 були зареєстровані його дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_1 та її сім`я. Отже, у відповідності до приписів ст.1268 ЦК України, позивач прийняла спадщину за заповітом. Спадкове житлове господарство обліковувалося як колгоспний двір та належало батькові позивача. Після смерті ОСОБА_3 , позивач подала в Городенківську державну нотаріальну контору заяву, якою прийняла спадщину. ОСОБА_2 подала заяву про відмову від спадщини. Однак оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі за заповітом позивач не може через його реєстрацію, як колгоспного двору. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе.

20 грудня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання в справі призначено на 16 січня 2025 р. о 09.15 год. у приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (вул. Героїв Євромайдану, 7 м.Городенка Івано-Франківської області, зал судових засідань № 2). Витребувано від Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, у строк до 16 січня 2025 р. належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Копачинці Коломийського району Івано-Франківської області, Витяг зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи та заповітів даного спадкодавця. У разі відсутності спадкової справи, надати відомості про її відсутність.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду на розгляд судді Федів Л.М. передано матеріали справи за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 , що доводиться свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 14.02.1990. Інформацією, наданою 28.05.2024 ОКП «Коломийське МБТІ» доводиться, що за архівними даними ОКП «Коломийське МБТІ» нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , належало голові колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 14.02.1990 року на підставі рішення цього ж виконкому №246 від 13.12.1989 року, реєстровий №46. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2024 право власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно довідки Копачинецького старостинського округу №45 від 22.02.2024 у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Наведене підтверджується засвідченою належним чином фотокопією погосподарської книги Копачинської сільської ради за 1991-1995 роки. Оскільки станом на 15.04.1991 у житловому госпдарстві проживали 3 члени колгоспного двору, частки яких є рівними, то кожному з них належить, відповідно по 1/3. Спадкодавець ОСОБА_3 належну йому 1/3 частку колгоспного двору заповітом розпорядив доньці ОСОБА_1 , яка, згідно приписів ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину. ОСОБА_1 також належить 1/3 частка господарства, як члену колгоспного двору. Відповідно, вона підставно претендує на 2/3 частки спадкового житлового господарства. Позивачу, як члену колгоспного двору, належить 1/3 частка господарства. Позивач для того, щоб мати змогу розпорядитися на власний розсуд своєю часткою у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1 , повинен спочатку зареєструвати своє право на це майно. Правовий режим спільної сумісної власності членів колгоспного двору випливає із свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 14.02.1990 року, та з приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Однак, жодного правовстановлюючого документу, в якому було б визначено право власності всіх членів колишнього колгоспного двору, немає. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе.

20 грудня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (справа №342/1419/24, провадження №2/342/787/2024) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом(справа № 342/1419/24, провадження №2/342/754/2024), присвоєно об`єднаній справі № 342/1419/24, провадження №2/342/754/2024.

04 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання 05 березня 2025 року не з`явилися.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 до суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовільнити.

Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_2 в поданому зустрічному позові просила розгляд справи проводити без її участі, на підставі поданих письмових доказів. При вирішенні первісного позову, покладається на розсуд суду.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 14 лютого 1990 року Виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області, на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13 грудня 1989 року, доводиться, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Дане домоволодіння зареєстроване в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 46.

Будинок, в якому зареєстрована та проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться в АДРЕСА_3 , що доводиться довідкою № 266 від 06.11.2024, виданою Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Згідно даних ОКП «Коломийське МБТІ» станом на 31.12.2012 р. нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 належить: голові колгоспного двору ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 14.02.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13.12.1989 р., реєстровий № 46, що доводиться копією Інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно згідно архівних даних Вих. № 80542 від 28.05.2024, наданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Площа земельної ділянки для ОЖБ, яка знаходиться в АДРЕСА_3 ) становить 0,25 га, що доводиться довідкою № 265 від 06.11.2024, виданою Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 404306554 від 19.11.2024, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні; власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0116, за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

З копії технічного паспорта на будинок садибний типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1974 році, господарські будівлі і споруди в 1974 та 1991 роках.

Згідно Звіту про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 230 від 05.11.2024, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 07.11.2024 становить - 255 000 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору.

Згідно ксерокопій погосподарських книг, наданих Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, в господарстві, що належало до суспільної групи - "колг.", проживали:

-за 1986-1990 р.р.: ОСОБА_3 , голова сім`ї, 1947 р.н., місце роботи колгосп Чапаєва, тракторист, ОСОБА_2 , 1954 р.н., дружина, місце роботи колгосп ОСОБА_5 , колгоспниця, ОСОБА_6 , 1972 р.н., дочка, вибула 1987 р. в господарство № 271, ОСОБА_1 , 1976 р.н., дочка;

-за 1991-1995 р.р.: ОСОБА_3 , голова сім`ї, 1947 р.н., місце роботи колгосп Чапаєва, тракторист, ОСОБА_2 , 1954 р.н., дружина, ОСОБА_6 , 1972 р.н., дочка, вибула 1990 р. в с. Кунисівці, ОСОБА_1 , 1976 р.н., дочка, ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Кунисівці Городенківського району Івано-Франівської області, що вбачається із копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 04 серпня 1993 року.

Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" передбачено, що Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, були співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно колгоспного двору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Станом на 15.04.1991 в господарстві АДРЕСА_3 ) були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 , голова господарства, 1947 р.н., ОСОБА_2 , 1954 р.н., дружина, ОСОБА_1 , 1976 р.н., дочка; дані записані згідно записів по господарської книги № 3 за 1991-1995 р.р., особовий рахунок № НОМЕР_3 , що доводиться довідкою № 267 від 26.11.2024, виданою Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Актом підтвердження факту проживання особи без реєстрації від 28 січня 2025 року, складеного комісією Копачинецького старостинського округу Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, стверджено, що, заслухавши пояснення свідків, комісія встановила, що ОСОБА_6 фактично з 01.09.1987 року проживала у житловому господарстві своїх діда і баби по батьківській лінії по АДРЕСА_4 , де допомагала вести домашнє господарство, обробляти городи та забезпечувати побут, так як дід і баба були похилого віку та хворіли. У 1990 році ОСОБА_6 зареєструвала шлюб і перейшла проживати до свого чоловіка ОСОБА_8 на АДРЕСА_2 . Відповідно, у житловому господарстві по АДРЕСА_1 з вересня 1987 року ОСОБА_6 не проживала, участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства за цією адресою не брала.

Наведене у акті підтвердження факту проживання особи без реєстрації, ОСОБА_9 (до державної реєстрації шлюбу ОСОБА_10 , після розірвання шлюбу ОСОБА_11 також підтвердила заявою від 03 лютого 2025 року, в якій зазначила, що спору між нею та ОСОБА_1 немає.

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на праві спільної власності належав по 1/3 частці колишнім членам колгоспного двору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . ОСОБА_12 втратила право на частку в майні, яке належало колгоспному двору по АДРЕСА_1 , оскільки протягом трьох років підряд, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , не брала участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

За заповітом від 30 вересня 2022 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області Приймак Г.О. та зареєстрованим в реєстрі за №71, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний заповіт є чинний та зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 69799011, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №73202633 від 14.07.2023.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 76 років у селі Копачинці Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 312 від 12 червня 2023 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 12 червня 2023 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано -Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

На час смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а/з № 312 від 12.06.2023, в господарстві по АДРЕСА_1 , були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство: ОСОБА_2 , дружина, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , зять, ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_14 , онук, ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_15 , онук, ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_16 , онука, ІНФОРМАЦІЯ_11 , що доводиться довідкою № 264 від 26.11.2024, виданою Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серія НОМЕР_5 , виданого 31.10.2024 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

15 червня 1996 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що доводиться копією свідоцтва про шлюб (повторно) серія НОМЕР_6 , виданого 31.10.2024 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Про те, що ОСОБА_3 , 1947 року народження та ОСОБА_18 , 1954 року народження, були подружжям, одружилися 14.11.1971, відповідний запис за № 12 від 14.11.1971, стверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_7 , виданого 14.11.1971.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 є його дочкаОСОБА_1 (позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом), яка прийняла спадщину після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У відповідності до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Городенківська державна нотаріальна контора Коломийського району Івано-Франківської області, на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 171/2023 (номер у Спадковому реєстрі № 70938306), заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 від 14.07.2023, поданої, у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України. В даній спадковій справі міститься заява ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 про відмову від обов`язкової частки та від виділення частки у спільному майні подружжя, видачі свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя після смерті чоловіка, що подана 17.11.2023, у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України.

До складу спадщини ОСОБА_3 входить 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

При зверненні ОСОБА_1 до Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 , державний нотаріус Капріян С.В. відмовила, у зв`язку із тим, що дане господарство відносилось до колгоспного двору та кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року належить відповідна частка житлового будинку, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1926/02-31 від 15.06.2024.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , належав до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку по 1/3 частці кожному. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 .

Через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1, 2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частинами 1 та ч.2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦПК України).

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦПК України).

Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Судом встановлено, що частка у майні колгоспного двору належитьОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у силу закону. Неоформлення права власності документально не позбавляє їх права на належну їм частку у майні колгоспного двору.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що:

- позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , оскільки1/3 частка успадкована нею після смерті батька ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом, 1/3 частка даного житлового господарства належала їй як колишньому члену колгоспного двору. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити;

- зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, а саме за відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належала їй як колишньому члену колгоспного двору.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297, 355-356, 368-370, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 82, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасники справи:

-позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 .

-відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 .

Судове рішення складено 05.03.2025.

Суддя: Федів Л. М.