СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 946/419/24
Провадження № 2/306/620/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі :

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю секретаря судового засідання Сова-Фафула А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що 17.05.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №193, який відповідно до заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2023 року (справа № 306/1312/23) - розірвано. В обгрунтування доводів зазначає, що за час шлюбу сторони придбали транспортний засіб марки КІА ОРТІМА, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий - загальний седан, орієнтовна вартість якого 10 300 доларів США або 396 663 грн. згідно відомостей сайту з продажу автомобілів auto.ria.com. Вимоги мотивує тим, що вищевказаний транспортний засіб був придбаний 18.01.2022 року та зареєстровано за відповідачкою по справі - ОСОБА_2 . Згідно відповіді на адвокатський запит №31/30/5144-2аз від 03.01.2024 року вищевказаний автомобіль 24.11.2023 року перереєстровано на нового власника (продано іншій особі). Позивач вказує, що відчуження належного сторонам автомобіля відбулося без згоди позивача та не в інтересах сім?ї, у зв?язку з чим, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі частини вартості транспортного засобу марки КІА ОРТІМА, 2013 року випуску, шасі (кузов. рама) № НОМЕР_1 , тип ТЗ - загальний седан у сумі 198 331,50 грн. Стягнути також з ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

29 липня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про збільшення позовних вимог, посилаючись на висновок №61/24 транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості колісного транспортного засобу KIA OPTIMA, 2013 року випуску від 10.07.2024 року у розмірі 403180 грн. Просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнути з відповідача на свою користь позивача грошову компенсацію у розмірі частини вартості автомобіля марки KIA OPTIMA, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_1 у розмірі 201590 грн. та понесені судові витрати.

Представник позивач подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні (а.с. 139).

Від представника відповідача-адвоката Белла Т.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача та її представника. Позовні вимоги не визнає, та заперечує щодо його задоволення з врахуванням заперечень та поданих доказів відповідачем (а.с. 140).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17.05.2019 року, сторони уклали між собою шлюб 17 травня 2019 року, відповідний актовий запис №193, зареєстрований Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.5).

Згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2023 року (справа № 306/1312/23) шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6-7).

Згідно інформації, наданої адміністратором територіального сервісного центру №5144 регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 03 січня 2024 року за №31/30/5144-2аз - 18 січня 2022 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки КІА ОРТІМА, 2013 року випуску, шасі (кузов. рама) № НОМЕР_1 , тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН.

24 листопада 2023 року автомобіль перереєстровано на нового власника (продано іншій особі), а.с 8-9.

Дані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.

За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правовим змістом згаданої норми закону набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводи наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За статтею 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Позивач зазначає, що під час перебуання у шлюбі сторони придбали транспортний засіб марки КІА ОРТІМА, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий - ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН, орієнтовна вартість якого 10 300 доларів США або 396 663 грн. згідно відомостей сайту з продажу автомобілів auto.ria.com.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

В якості доказу порушення права позивача на стягнення грошової компенсації судом досліджено наданий позивачем висновок №61/24 транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості колісного транспортного засобу KIA OPTIMA, 2013 року випуску, складений судовим експертом Пастир Ю.І. від 10.07.2024 року, згідно якого середня ринкова вартість автомобіля марки "КІА ОРТІМА", 2013 року випуску, об`єм двигуна 2359 куб.см, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 становить на 10 липня 2024 року - 403180 грн (а.с.66-71).

Відповідачем надано звіт про оцінку майна визначення ринкової вартості колісного транспорту-автомобіля "КІА ОРТІМА", реєстраційний номер НОМЕР_3 , складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , згідно якого враховуючи вимоги п.8.6.2.а «Методики», оцінювач приймає значення величини ВТВ = 0,00 грн. Підсумковий результат вартості додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТ3, виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників складає: 0,00 грн. Підсумкові розрахунки визначення ринкової вартості КТ3 занесені до таблиці. З округленням до десятих значення оціночної вартості визначеної порівняльним підходом становить 273 430 грн (а.с.103-126).

Дослідивши зазначений звіт в судовому засіданні, суд зазначає таке.

Приписи ст. 183 та 364 ЦК України передбачають право співвласника, який бажає виділу, у випадку якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

За змістом ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Однак, відповідно до висновків, викладених у п.п. 44-45, 50 Постанови ВП ВС від 08.02.2022 року (справа № 209/3085/20) Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.07.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Представником позивача надано до суду для встановлення дійсної вартості відчуженого автомобіля висновок №61/24 транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості колісного транспортного засобу KIA OPTIMA, 2013 року випуску на суму 403180 грн., який відповідачем спростовано.

Наданий відповідачем звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору, є об`єктивним доказом, який стосується об`єкту дослідження, а тому суд вважає, що саме ринкова вартість, вказана у звіті про оцінку визначення ринкової вартості колісного транспорту-автомобіля "КІА ОРТІМА", реєстраційний номер НОМЕР_3 підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації у спільному майні подружжя.

Згідно ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст.76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З огляду на вищенаведене, аналізуючи надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, враховуючи надані відповідачем на обгрунтування заперечень, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

В частині вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст.133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 623,25 грн.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; ч.4 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв, як складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16: "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Вартість наданих послуг адвокатом позивачем не визначена. На підтвердження витрат на правову допомогу суду додано тільки копію ордеру на надання правничої допомоги адвокатом Кобак Романом Івановичем (серія ВН №1392685 від 26.07.2024 року, а.с.64).

До позову не додано ні договору про надання правової допомоги, в якому було б визначено розмір винагороди за надання правової допомоги, ні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касові чеки), які підтверджували факт отримання коштів від клієнта. Також не додано детального опису з відомостями щодо кількості годин по виду наданої правової допомоги, що не дає можливості суду оцінити співмірність витраченого часу на надання правової допомоги, не зазначено переліку та вартість наданих адвокатом послуг, тому в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Керуючись ст. 5, 12, 18, 49, 76, 79, 81, 133, 134, 137, 141, 258, 263, 265, 273, 354, 430 ЦПК України, ст. 60-61, 63, 69, 70, 71 СК України, 183, 364, 365 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Змінений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя поділити між ними, шляхом стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 грошової компенсації частки ринкової вартості об`єкту спільного сумісного майна подружжя в розмірі 136 715 (сто тридцять шість тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень, а саме автомобіля марки КІА ОРТІМА, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН середня ринкова вартість якого становить 273 430 (двісті сімдесят три тисячі чотириста тридцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 суму сплаченого судового збору у розмірі 623,25 грн. (шістсот двадцять три гривні 25 коп.).

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

24.02.2025 року