ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/787/25 Справа № 193/243/24 Суддя у 1-й інстанції - Томинець О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Черняєвої С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №193/243/24 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Томинець О.В., -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року до суду звернулися позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_3 , в обґрунтування якого зазначали, що в рамках кримінального провадження № 0000177 від 11.06.2020 ОСОБА_3 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, яке полягало у тому, що 11.06.2020, приблизно о 09:00 годині, водій ОСОБА_4 приїхав на власному автомобілі «ВАЗ 2106» р/н НОМЕР_1 , до смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, де зупинився на вул. Незалежності навпроти магазину «Канцлер». В якості пасажира на задньому пасажирському сидінні зліва знаходилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після повної зупинки автомобіля «ВАЗ 2106», р/н НОМЕР_1 , біля правого краю проїзної частини дороги вул. Незалежності в смт. Софіївка. пасажир ОСОБА_3 , не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, маючи об`єктивну можливість виявити мопед Honda ТАСТ, що рухається позаду в попутному напрямку, відчинила задні ліві двері автомобіля «ВАЗ 2106», р/н НОМЕР_1 , та вдарила ними праву бічну частину мопеда Honda ТАСТ під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок контакту водій мопеду «Honda ТАСТ» ОСОБА_5 , втратила контроль над керуванням мопеду та впала на поверхню дорожнього покриття, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, що за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тривалістю понад 3 тижні/21 добу.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2024 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Вказали, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення відповідачкою, мати позивачів, ОСОБА_5 , не мала жодних хронічних хвороб, не перебувала на жодному з диспансерних обліків. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, завданих кримінальним правопорушенням, вона перебувала на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я. Після тілесних ушкоджень вона перенесла кілька операційних втручань на травмованій нозі, оскільки жоден із інплантів не протримався. Спричинення вказаної травми потягло виникнення у ОСОБА_5 інших захворювань, зокрема анемії, якої до цієї травми у неї не було, у зв`язку з чим від такої хвороби остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказано, що на лікування матері позивач ОСОБА_1 , як її дочка, витратила власні кошти у розмірі 61 074,58 грн., що підтверджується відповідними платіжними квитанціями, які вона просила стягнути з відповідачки на свою користь.

Крім того, наголосили, що з дня скоєння кримінального правопорушення проти ОСОБА_5 , внаслідок якого вона отримала травму, та до дня смерті останньої минуло 505 календарних днів. У позивачів змінився сталий порядок речей, вони були змушені вести домашнє господарство матері, яка не могла вже більше це робити самостійно, возити її по лікарням, оплачувати лікування та транспортні витрати, тощо. Це також призвело до душевних переживань та тривог за здоров`я матері, яке поступово погіршувалося.

Позивачі просили стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі по 252 500 грн. кожному, яку визначили з розрахунку по 500 грн. на день кожному з позивачів з дня завдання травми матері 11.06.2020 і до її смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 (500 грн. х 505 днів).

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, 26 916,08 грн., а на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., що у сумі становить 46 916,08 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення 20 000 грн. У задоволенні решти частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесений нею судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить у сумі 806,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесений ним судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті спору, задовольнивши її позовні вимоги та позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні сум відшкодування моральної шкоди, дійшов хибного висновку, стягнувши мізерну, принизливу суму, оцінивши втрату матері і страждання позивачів у 20 000 грн., хоча, дані суми підтверджуються наявними медичними документами та не потребує додаткового доказування та обґрунтування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маленька Л.І. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Мудраченко В.М. заперечували проти доводів скарги, просили її відхилити.

Позивачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Слід зазначити що, хоча в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду і задоволенні вимог в повному обсязі щодо обох позивачів по справі, однак апеляційна скарга підписана лише ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять даних про делегування останній представлення своїх інтересів позивачем ОСОБА_2 , з чого суд робить висновок, що він ( ОСОБА_2 ) рішення суду не оскаржує.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді у Софіївському районному суді Дніпропетровської області перебувало кримінальне провадження № 0000177 від 11.06.2020, у якому ОСОБА_3 обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, яке полягало у тому, що 11.06.2020, приблизно о 09:00 годині, водій ОСОБА_4 приїхав на власному автомобілі «ВАЗ 2106» р/н НОМЕР_1 , до смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, де зупинився на вул. Незалежності навпроти магазину «Канцлер», в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні зліва знаходилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після повної зупинки автомобіля «ВАЗ 2106», р/н НОМЕР_1 , біля правого краю проїзної частини дороги вул. Незалежності в смт. Софіївка. пасажир ОСОБА_3 , не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, маючи об`єктивну можливість виявити мопед Honda ТАСТ, що рухається позаду в попутному напрямку, відчинила задні ліві двері автомобіля «ВАЗ 2106», р/н НОМЕР_1 , та вдарила ними праву бічну частину мопеда Honda ТАСТ під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок контакту водій мопеду «Honda ТАСТ» ОСОБА_5 , втратила контроль над керуванням мопеду та впала на поверхню дорожнього покриття, в результаті чого, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 90 від 22.08.2020, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий уламковий перелом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків (Операція №310-відкрита репозиція, МОС перелому верхньої третини великогомілкової кістки пластиною від 16.06.2020), який виник від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключено за умов дорожньо-транспортної пригоди внаслідок транспортної (мопедної) травми; за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я тривалістю понад 3 тижні/21 добу.

Таким чином, ОСОБА_3 , не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але за обставин що склалися, повинна була та могла передбачати їх настання, не маючи умислу, спрямованого на навмисне спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяла ОСОБА_5 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, у зв`язку з чим своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження потерпіла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла (аркуш кримінальної справи (а.к.с.) 129, 167, 198).

Після її смерті за заявами її дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , судом було залучено останніх у порядку ст.55 КПК України у якості потерпілих у цьому кримінальному провадженні (а.к.с. 152-154)

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2024 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбаченої ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

У рамках цього кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 та цивільним позивачем ОСОБА_2 поданий спільний цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.к.с.42, 43), який після її смерті згаданими вище потерпілими, залученими судом, було збільшено (а.к.с.199, 200).

Проте, у зв`язку з закриттям кримінального провадження з наведених підстав цивільний позов судом залишено без розгляду, при цьому потерпілим було також роз`яснено можливість звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції при визначенні грошової компенсації моральної шкоди виходив з того, що потерпіла хворіла на анемію ще за 5 років до травми, тобто за довго до отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок необережних дій відповідачки ОСОБА_3 , що мали місце 11.06.2020. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків завданих кримінальним правопорушення, знайшли своє підтвердження лише у розмірі 26 916,08 грн. У іншій частині таких вимог відмовлено за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, яке було вчинено ОСОБА_3 з необережності, яка є пенсіонеркою, глибини душевних страждань, які позивачі зазнали у зв`язку із доглядом та лікуванням їхньої матері, яка перенесла кілька хірургічних втручань, та надалі, функція її ходьби значно порушилася, як наслідок отримання нею тілесних ушкоджень в результаті протиправних дій, які сталися з вини ОСОБА_3 , суд вважає, що на користь позивачів підлягає стягненню по 20 000 грн. кожному грошової компенсації моральної шкоди з відповідачки ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення.

Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст.49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

У пунктах 4, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у пункті 52 постанови від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 639/2981/19.

Враховуючи встановлені обставини під час даного судового розгляду, а також кримінального провадження за обвинуваченням відповідача, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, яка була спричинена потерпілим з боку обвинуваченої внаслідок скоєння останньою кримінального правопорушення за ст.128 КК України.

Відтак, враховуючи, що завдана потерпілим моральна шкода безпосередньо пов`язана з ушкодженням здоров`я, а тому, завдану їм шкоду необхідно компенсувати в грошовому еквіваленті.

Встановлено, що неправомірними діями ОСОБА_3 заподіяла ОСОБА_5 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому, нормами ЦПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.

Разом із тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілі не позбавлені можливості звернутись до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19.11.2019 у справі №345/2618/16 к провадження №51-1491 км19, від 17.11.2020 у справі №333/6733/16-к провадження №51-4179км20, ухвалах від 02.12.2020 у справі №509/4247/17 провадження №51-5696ск20, від 27.01.2021 у справі №140/1547/15-к провадження №51-336ск 21, від 19.03.2021 у справі №451/1380/17 провадження №51-1253ск21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, приймаючи до уваги характер правопорушення, яке було вчинено ОСОБА_3 з необережності, той факт, що остання є пенсіонеркою, глибини душевних страждань, які позивачі зазнали у зв`язку із доглядом та лікуванням їхньої матері, яка перенесла кілька хірургічних втручань, та надалі, функція її ходьби значно порушилася, як наслідок отримання нею тілесних ушкоджень в результаті протиправних дій, які сталися з вини ОСОБА_3 , що справедливою сатисфакцією суми відшкодування моральної шкоди на користь позивачів є по 20 000 грн. кожному.

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В частині визначеної позивачем ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 61 074,58 грн. колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність понесення позивачем збитків на зазначену нею в позові суму, оскільки не всі вони є належними доказами на підтвердження заподіяної матеріальної шкоди позивачу, так як не містять інформації щодо предмета доказування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування або зміни відсутні.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

Повна постанова складена 26.02.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв