Провадження № 2/357/1021/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник Телющенко П.П., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості померлої ОСОБА_3 , в розмірі 50 000,00 доларів США, стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 за договором іпотеки від 30.02.2010 року, шляхом продажу предмета іпотеки 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , будь-якій особі покупцю на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; передати ОСОБА_1 , предмет іпотеки в управління на умовах безоплатності послуг управителя на період до його продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; зобов`язати відповідача надати ключі від вхідних дверей, предмета іпотеки управителю ОСОБА_1 та не вчиняти перешкод останньому в управлінні предметом іпотеки на період до його реалізації.

І. Позиція сторін у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 лютого 2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (Позичальники) та ОСОБА_1 (Кредитор) було укладено договір іпотеки, згідно умов якого позичальники позичили у кредитора 50 000,00 доларів США, що еквівалентно 406 500,00 грн. на строк до 13.08.2010, та забезпечили виконання зобов`язання за договором. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано Білоцерківським міськвиконкомом 16.01.1997 року за №17301 та зареєстрованого в інвентар бюро 23.01.1997 року за №11220, реєстраційний №11363818. Представник позивача вказує, що відповідачі свого обов`язку по поверненню боргу не виконали, а тому 27.09.2011 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №2-4071, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . 17.02.2014 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №2-4071, 23.12.2019 Білоцерківським міським відділом ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №2-4071. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 року у справі №320/7318/21, постанову №42094074 про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2019 року було скасовано. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану», встановлено заборону примусового виконання виконавчих написів нотаріусів. На виконання вимог вказаного закону 20.10.2022 відділом ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) було винесено постанову №42094074 про повернення виконавчого документа стягувачу. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2015 у справі № 357/8502/15-ц, було стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 854,51 долар США основного боргу, а саме різницю між вартістю предмета іпотеки та сумою фактично позичених грошових коштів, три відсотки річних у сумі 160 438,82 грн, а також вирішено питання розподілу судових витрат. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на випадок своєї смерті склала заповіт, який посвідчений 26.10.2005 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Іванчишиною Л.Г., яким заповіла належне їй майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був неповнолітнім. 17 березня 2016 року Позивачем була подана Претензія кредитора, до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, відповідно до якої ОСОБА_1 повідомив спадкоємців померлої ОСОБА_3 про наявність заборгованості в розмірі 1 007 181,82 грн. Позивач вказує, що на час подання позовної заяви свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 та жодним іншим особам не видавалося. При цьому відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, в тому числі з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки у договорі іпотеки від 13.02.2010 сторони не передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 04.10.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 42).

05.11.2024 представник позивача Телющенко П.П. подав клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності сторони позивача (а.с. 45), клопотання про надання доступу до матеріалів справи у електронному вигляді (а.с. 46).

02.12.2024 представник позивача Телющенко П.П. подав клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності сторони позивача, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду не заперечив (а.с. 51).

Ухвалою суду від 02.12.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду (а.с. 53-54).

Позивач в судове засідання не з`явився, 17.02.2025 представник позивача Телющенко П.П. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 13.02.2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , (далі Боржник, Іпотекодавець) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі Кредитор, Іпотекодержатель), з іншої сторони, було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-525 (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1 договору іпотеки, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позичили у ОСОБА_1 50 000,00 доларів США, що еквівалентно 406 500,00 грн, до 13.08.2010 року.

Своїм підписом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтвердили факт отримання грошей.

Цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що викладено у п. 1 цього договору. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , яка належить Боржнику (Іпотекодавцю) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Білоцерківським міськвиконкомом 16.01.1997 року за №17301 та зареєстрованого в інвентар бюро 23.01.1997 року за №11220, реєстраційний №11363818 (п. 2 договору іпотеки).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2015 у справі № 357/8502/15-ц, було стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 439 613,00 грн., що еквівалентно 20 854,51 доларам США основного боргу, а саме різницю між вартістю предмета іпотеки та сумою фактично позичених грошових коштів, три відсотки річних у сумі 160 438, 82 грн., що еквівалентно 7 610,95 дол. США., вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 10-12).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 19).

Встановлено, що 17.03.2016 ОСОБА_1 подав до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора (в порядку ст. 1281 ЦК України), в якій просив завести спадкову справу після майна померлої ОСОБА_3 , якщо така не заведена, включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 у спадкову масу після смерті ОСОБА_3 , повідомити спадкоємців про наявність заборгованості у розмірі 1 007 181,82 грн (а.с. 14).

Згідно з довідкою Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори за вих. № 1653/02-14 від 15.08.2014, спадкова справа № 159/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведена на підставі претензії кредитора ОСОБА_1 , за видачею свідоцтв про право на спадщину ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 15).

Встановлено, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті, склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20).

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі, до майна померлої ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 43/2021 приватним нотаріусом Приймак А.П. (а.с. 13).

Встановлено, що у відділі державної виконавчої служби у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебувало виконавче провадження № 42094074 з примусового виконання виконавчого напису № 2-4071, виданого 27.09.2011 державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Білик О.Г., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , і належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Рябоконем М.В. від 20.10.2022, повернуто стягувачу виконавчий документ з примусового виконання виконавчого напису № 2-4071, оскільки згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» за № 2455-ІХ, який набрав чинності 25.08.2022, встановлено заборону примусового виконання виконавчих написів нотаріусів (а.с. 29).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою цієї статті; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1,4 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Згідно змісту рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2015 по справі № 357/8502/15-ц, ОСОБА_1 стягнув з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 різницю між вартістю предмета іпотеки та сумою заборгованості у розмірі 439 613,00 грн, що еквівалентно 20 854,51 доларам США основного боргу.

Водночас при зверненні до суду з вказаним позовом, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 50 000,00 доларів США, тобто без вирахування різниці вже стягнутої рішенням суду від 12.10.2015 суми боргу.

Позивачем не надано жодного доказу щодо примусового виконання вказаного рішення суду, не надано розрахунку залишку заборгованості, тобто не доведено розмір боргу.

Загальні положення про спадкування, порядок та підстави спадкування, здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину врегульовано Книгою 6 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Так, представник позивача зазначає, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, та спадкоємцем усього її майна є ОСОБА_2 , оскільки саме на нього складено заповіт спадкодавцем.

Згідно з ч. 1,2 с. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про прийняття відповідачем ОСОБА_2 спадщини, а зазначення його спадкоємцем в заповіті на іпотечне майно не може бути беззаперечним доказом прийняття ним спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Враховуючи викладене, позивачем не обгрунтовані вимоги до відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, матеріали справи не містять достеменних відомостей про смерть іншого боржника ОСОБА_4 . Долучений до матеріалів справи витяг про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 65420610, не містить ідентифікуючих даних про особу померлої, (ідентифікаційного коду, дати народження). А також, відсутні дані про коло спадкоємців, та відомості про подання позивачем претензії кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 .

В рамках даної справи, позивач не подав суду клопотання про витребування спадкових справ після смерті осіб, що були боржниками. Також відсутні дані про осіб, що були зареєстровані і проживали разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, не заявляв клопотання про витребування доказів.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог щодо наявності та дійсного розміру заборгованості, не довів прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_3 . Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених останнім судових витрат, відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 141, 258-259, 265, 268, 279, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду, у зв`язку з проходження суддею 28.02.2025 навчання в НШС України, з урахуванням ч. 3 ст. 124 , ч. 6 ст. 259 ЦПК України, виготовлено та підписано 03 березня 2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола