Справа № 675/1741/24
Провадження № 2/675/144/2025
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" лютого 2025 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Пашкевича Р. В.,
за участі: секретаря судового засідання Гедзенюк В. В.,
представника позивача адвоката Цимбал А. А.,
представника відповідача адвоката Клочка О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду м. Ізяслав в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (Monobank) про захист прав споживачів,
В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2024 року ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Цимбал А. А., звернувся до суду в системі «Електронний суд» з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (Monobank) (далі АТ «Універсал Банк») про захист прав споживачів, в якому просив застосувати наслідки нікчемності до договору про надання банківських послуг у вигляді анкети заяви за рахунком НОМЕР_1 шляхом реституції, а також стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу.
В обґрунтування позову зазначено, що 27.09.2023 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» було підписано анкету заяву про надання банківських послуг, на підставі якої банком було виконано бажання клієнта та відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 , який забезпечує належне функціонування платіжної картки № НОМЕР_3 .
Позивач отримав від відповідача виписку про рух коштів по картці станом на 04.09.2024 року по рахунку НОМЕР_1 , з якої вбачається, що станом на 04.09.2024 року кредитний ліміт становить 20000,00 грн., а заборгованість складає 20549,58 грн. але, відповідно до виписки, залишок після операції не 20549,58 грн., а 549,58 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 27.09.2023 року, залишок заборгованості станом на 28.09.2023 року (наступний день після підписання анкети - заяви) не 10000,00 грн., а 9984,00 грн., хоча відповідно до виписки баланс на початок періоду (27.09.2023 року) 10000,00 грн.
В анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг зазначено, що позивач просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору. Однак, позивач не погоджував нарахування процентів, сплати комісій, неустойки та інших платежів. Позивач не підписував Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи. За відсутністю такого доказу не може бути достатньою підставою для покладання на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами, в тому числі, і нарахування процентів та інших платежів.
У анкеті-заяві позичальника нарахування процентів, пені та комісій не зазначено, не містить вона і строку повернення кредиту (користування ним). Відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, а також відповідальність сторін. Оскільки витяг з Умов та правил обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка монобанк», не містить підпису позивача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про відсоткову ставку за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При укладенні вказаного договору АТ «Універсал Банк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування.
Надані Банком Правила надання банківських послуг АТ «Універсал банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. До того ж, вони прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника.
АТ «Універсал банк» жодного разу не повідомив боржника про наявність у нього заборгованості.
Розрахунок банку не є первинним документом бухгалтерського обліку, він виготовлений зацікавленою особою (банком) та є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків. Належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій є банківські виписки, які, на запит позивача, відповідачем надані не були.
У зв`язку із чим, представник позивача просить застосувати наслідки нікчемності до договору про надання банківських послуг у вигляді анкети заяви за рахунком НОМЕР_1 шляхом реституції.
Ухвалою судді від 18.11.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах адвокатом Цимбал А. А. до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив.
18.12.2024 року представником відповідача направлено до суду відзив на позовну заяву, який ухвалою суду від 24.02.2025 року залишено без розгляду, оскільки останній надійшов до суду із порушенням строків, визначених судом.
Ухвалою суду від 08.01.2025 року закрито підготовче провадження за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В сукупності вказана ситуація порушує права позивача як споживача. Разом з тим, вказала, що ОСОБА_1 не заперечує проти того, що користувався кредитними коштами

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував. На думку представника відповідача представник позивача не довела незаконність дій банку та порушення будь-яких прав позивача, як споживача банківських послуг, оскільки ОСОБА_1 отримав платіжну картку, користувався коштами в межах кредитного ліміту та взагалі банківськими послугами в межах даного договору. З огляду на повну безпідставність позовних вимог представник відповідача просив повністю відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.
Як встановлено судом, 27.09.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» було укладено Договір про надання банківських послуг, на підтвердження чого сторони підписали анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.
Згідно даної анкети заяви, ОСОБА_1 підтверджує, що останній разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monodank I Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщенні за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщенні за посиланням www.monobank.ua/rates, складають договір про надання банківських послуг.
Відповідно до змісту Анкети-заяви позивач ОСОБА_1 зазначив, що підписуючи цю анкету заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному за стосунку monobank, він просив відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» НОМЕР_1 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному застосунку.
У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом. (п. 2 Анкети - заяви).
У п.п. 3, 4 Анкети - заяви зазначено, що ОСОБА_1 підтверджує, що надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу та надана ОСОБА_1 інформація є правдивою. Засвідчує генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій.
ОСОБА_1 погоджується з тим, що невід`ємною частиною Анкети заяви є запевнення клієнта до договору, з підписанням якого в мобільному застосунку договір набуває чинність (п. 5 Анкети - заяви).

Факт підписання вказаної Анкети-Заяви, яка долучена позивачем до позову, позивачем не заперечується.

З виписки по картці/рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ) за період з 27.09.2023 03.09.2024 вбачається, що позивач ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами за даний проміжок часу.

Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про заборгованість від 04.09.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 станом на 04.09.2024 року має заборгованість перед АТ «Універсал Банк» за рахунком НОМЕР_5 на загальну суму 20549,58 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.09.2023 року, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , станом на 03.09.2024 року у ОСОБА_1 , який користувався кредитними коштами та періодично погашав заборгованість, наявна заборгованість за наданим кредитом в сумі 20549,58 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
У статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Згідно з приписами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За п. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19.
Також, Анкета заява до договору про надання банківських послуг від 27.09.2023 року підписана позивачем особисто.
Клієнт просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в Банку.
Також Клієнт засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідальним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільний додаток з метою засвідчення дій Клієнта згідно з Договором.
За ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
З наданої стороною відповідача виписки про рух коштів по картці позичальника вбачається, що позивач після отримання банківської картки активно користувався кредитними коштами.
Отже, як встановлено судом, умови кредитування позивач розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Позивач посилається на те, що анкета-заява не є кредитним договором, не містить необхідних умов, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту та розміру та порядку нарахування відсотків, будь-яких інших документів між позивачем та банком укладено не було, позивача не було ознайомлено з усіма умовами надання кредиту, а, отже, кредитний договір має бути визнаний судом недійсним в частині нарахувань відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину.
Відповідно до статей 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватноправових нормах.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді цієї справи судом не встановлено.
В даному випадку, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав.
Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-94цс13 від 25 грудня 2013 року.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Підписавши кредитний договір, що виражений у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, позивач погодився з усіма умовами, зазначеними у договорі від 27.09.2023 року. З даної дати позивач користувався кредитними коштами та сплачував відсотки. З моменту початку договору 27.09.2023 року, жодних претензій до відповідача позивач не пред`являв, більше того, в подальшому, шляхом підписання оновленої заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, фактично підтвердив свої кредитні правовідносини з банком.
Позивач звернувся з відповідною анкетою-заявою до відповідача 27.09.2023 року та просив про надання йому банківських послуг. Тобто позивач сам виявив бажання, щоб банк надав йому кредит, дію якого було продовжено на підставі оновленої заяви позивача про приєднання до Умов та Правил. В свою чергу в 2024 році позивач пред`явив цей позов та вказав, що умови кредитного договору є несправедливими, а відтак просив застосувати до нього наслідки нікчемності. В такій поведінці позивача явно вбачаються ознаки недобросовісності та намагання ухилитися від виконання зобов`язань за договором.
За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не вказав, яким саме законом встановлено недійсність кредитного договору, укладеного з банком у формі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.
Отже, укладений сторонами кредитний догові не є нікчемним, банком та позичальником при його укладенні було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування наслідків нікчемності договору про надання банківських послуг у вигляді анкети-заяви від 27.09.2023 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними належними, допустимими та достатніми доказами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а у позові відмовлено, з відповідача судовий збір та судові витрати позивача не стягуються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (Monobank) про захист прав споживачів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_6 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Акціонерне товариство «Універсал Банк» (Monobank): місце знаходження - м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, .

Повний текст рішення складено 05 березня 2025 року.

Суддя: Р. В. Пашкевич