Провадження № 22-ц/812/345/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 березня 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/7954/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Коростієнко Н.С.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 12 грудня 2024 року суддею Саламатіним О.В. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У серпні 2024 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 13 402, 19 грн кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 10 травня 2023 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг АТ «А-Банк» з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Підписанням Анкети-Заяви відповідач приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, та підтвердив, що на цих умовах між ним та банком укладено кредитний договір.

Посилаючись на порушення позичальником умов кредитування, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 13402,19 грн кредитної заборгованості, з яких: 8 997, 96 грн за кредитом та 4 404,23 грн за відсотками.

Відповідач участі у розгляді справи не приймав, про розгляд справи був повідомлений судом за зареєстрованим місцем проживання та шляхом оголошення повідомлення на офіційному вебсайті Судової влади України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково, з відповідача на користь банку стягнуто 339, 19 грн.

Рішення суду мотивовано частковим погашенням відповідачем заборгованості, а саме у розмірі 13 003 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Омельченко Є.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновків суду про відсутність підпису позичальника на Тарифах та Умовах і Правилах надання банківських послуг; підписанням позичальником заяви за допомогою електронного підпису, що дає підстави для нарахування відсотків за користування кредитом; безпідставним застосуванням судом позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 в якій був відсутній паспорт споживчого кредитування, натомість у справі, яка переглядається, такий паспорт наявний та підписаний позичальником.

Узагальнені доводи інших учасників

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в ЄСІТС «Електронний Суд», проте правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 13 402,19 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України у випадках, коли розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 10 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-Банк» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9 000 грн.

10 травня 2023 року відповідачем також був підписаний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «АТБ». У паспорті сторони узгодили наступні умови: процентна ставка у межах пільгового періоду 0,000001 %; процентна ставка за межами пільгового періоду 40,8% річних; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів за звітний період) становить 4% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 6,8% у місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості).

Позичальнику відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано кредитну картку № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2031 року.

Таким чином свої зобов`язання щодо надання кредиту банк виконав у повному обсязі.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням позичальником взятих на себе зобов`язань, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 25 серпня 2024 року складає 13 402,19 грн, з яких 8 997,96 грн за кредитом та 4 404,23 грн за відсотками.

Згідно наданої відповідачем ОСОБА_1 платіжної інструкції 18 вересня 2024 року кредитна заборгованість погашена на суму 13 003 грн.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно частини1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «АКЦЕНТ-БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановивши, що на час ухвалення заочного рішення відповідачем ОСОБА_2 кредитна заборгованість в частині 13 003 грн була погашена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для її стягнення та задовольнив позовні вимоги частково.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, представник банку Омельченко Є.В. посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підпису позичальника на Тарифах та Умовах і Правилах надання банківських послуг, не врахував що позичальником фактично підписано Анкету-заяву за допомогою електронного підпису, що дає підстави для нарахування відсотків за користування кредитом, та безпідставно застосував позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, обставини в якій не є ідентичними, оскільки у справі, яка переглядається, наявний підписаний позичальником паспорт споживчого кредитування.

Проте, жодного доводу на спростування сплати позичальником кредитної заборгованості у розмірі 13 003 грн апелянтом не зазначено.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням добровільної сплати ОСОБА_2 13 003 грн кредитної заборгованості, підстави для стягнення заборгованості у розмірі, визначеному позивачем відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.

Однак, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, витрати апелянта понесені у зв`язку з розглядом апеляційної скарги залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 04 березня 2025 року