КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/1404/22 Головуючий у І інстанції Дутчак І.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Масловським Ігорем Анатолійовичем, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею додаткові витрати на дитину, на їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 69 617, 12 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначала, що 15 травня 2010 року сторонами був укладений шлюб. Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 29 листопада 2019 року рішенням суду шлюб між нею і відповідачем розірвано. Іншим рішенням суду від 17 липня 2020 року місце проживання їхнього сина визначено разом із матір`ю та стягнуто з ОСОБА_2 , працюючого на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мехедово", на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову до повноліття.

За період нарахованих із березня 2019 року аліментів, жодного разу вони не покривали її витрат на сина. Відповідач протягом останніх років участі у додаткових витратах на утримання сина не приймав, зокрема, на лікування, оздоровлення та відпочинок сина, проїзд, виготовлення закордонного паспорта, придбання планшета і мобільного телефона, електросамоката, розвиток здібностей, а саме: плавання, програмування, заняття баскетболом, оплату курсів з англійської мови. Щодо вирішення пов`язаних із сином будь-яких фінансових питань рекомендував їй звертатися до суду, у зв`язку із чим вона змушена була звернутися до суду з цим позовом про стягнення з відповідача половини понесених нею додаткових витрат на сина ОСОБА_4 .

За спільним рішенням батьків син ОСОБА_4 навчається у спеціалізованій школі № 312 із поглибленим вивченням англійської мови "Інтелект України", де щомісячно йому потрібно купляти підручники на суму 240 грн та 2 підручники з англійської мови, зошит і диск у сумі по 650 грн, щороку. Із березня 2019 року за три навчальні місяці 3 класу та 9 місяців 4 класу вона сплатила 4 180 грн, з яких половину в розмірі 2090 грн має сплатити відповідач.

Їхній син займається у Центрі навчання плаванню Деснянського району м. Києва, має високий потенціал у досягненні перемоги у змаганнях, приймає участь у змаганнях, отримує нагороди, медалі і грамоти. За період із березня 2019 року по березень 2022 року вона сплатила 17 450 грн; літом 2021 року за рекомендацією тренера їхній син їздив до спортивного табору, де щодня були тренування. Путівка до спортивного табору та проїзд коштували 13 500 грн. Також син потребував додаткових витрат на придбання спортивного інвентаря - еспандера і скакалки вартістю 297 грн, спортивного взуття, окулярів для плавання, тощо. Також нею була внесена передоплата в розмірі 5000 грн на поїздку сина до спортивного табору влітку 2022 року. Всього ці витрати становлять 36 247 грн, з яких 17 498,50 грн вона просить стягнути з відповідача.

Їхній син також займається у школі програмування "IT Friens", зазначала, що хлопець цікавиться програмуванням, має гарні інтелектуальні здібності до вивчення інформаційно-комп`ютерних технологій, успішно освоїв основи інформатики у школі, неодноразово приймав онлайн участь у Міжнародних та Всеукраїнських конкурсах з інформатики та комп`ютерної грамотності, виявив бажання поглиблено навчатися програмуванню. Із вересня 2021 року по день подачі позову нею сплачено 6 500 грн, з яких 3 250 грн повинен сплатити відповідач.

За відвідування сином занять з англійської мови вона сплатила 2 160 грн, тому половину вартості цих витрат у розмірі 1 080 грн теж повинен сплатити відповідач як батько.

Влітку 2020 року вона просила відповідача ОСОБА_2 надати дозвіл на відпочинок сина за кордоном, на що останній порекомендував спробувати відпочити в Україні. У зв`язку із чим вона змушена була купити путівки до бази відпочинку "Медик" у селищі Затока Білгород-Дністровського району Одеської області. Таким чином, вартість дитячої путівку, частину цих витрат понесено профспілковою організацією, та вартість білетів на поїзд у загальному розмірі становить 7 054,93 грн, половину з яких 3 527,47 грн повинен сплатити відповідач.

У зв`язку зі зміною їхнім сином ОСОБА_4 за рішенням суду у справі № 361/9072/20 від 09 листопада 2021 року прізвища з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 " вона змушена була замінити дитині закордонний паспорт. Вартість послуг по виготовленню цього закордонного паспорта становить 2 106,49 грн, з яких 1 053,25 грн має компенсувати ОСОБА_2 .

На початку 2023 року через збройну агресію російської федерації проти України та ракетні обстріли міста Київ вона разом із сином виїжджала за кордон. Також нею було прийняте рішення про відкриття візи до Канади, у зв`язку із чим вони із сином їздили до візового центру Канади, який знаходиться у місті Львів. Всі ці поїздки для неї дуже дорого коштували. Загальна вартість поїздки становила 8 437,38 грн, тому відповідач повинен компенсувати їй половину цих витрат у розмірі 4 218,38 грн.

У зв`язку із війною та тривалими відключеннями електроенергії син не має можливості відвідувати гуртки, які він відвідував раніше. Через постійну психологічну напругу психолог рекомендувала організувати дозвілля дитини на свіжому повітрі. Вони проживають поруч із парком, де син зустрічається із друзями та однокласниками. Переважна більшість дітей мають велосипеди, трюкові самокати та електросамокати. Син став просити матір самокат, тому для організації його дозвілля нею було прийнято рішення купити йому самокат, оскільки його друзі, що проживають поряд, постійно зустрічаються, щоб покататися. Вартість самоката і шолому становить 33 359 грн, половину з яких 16 679,50 грн має компенсувати відповідач.

Також вказувала, що більшість шкіл у місті Київ перейшли на змішану форму навчання, тому для забезпечення можливості дитини навчатися вона придбала планшет, який разом із доставкою коштує 8 046 грн, тому половину цієї суми в розмірі 4 023 грн має компенсувати відповідач ОСОБА_2 .

Крім того, їхній син розбив мобільний телефон, у зв`язку із чим вона придбала новий телефон для сина вартістю 4 999 грн, половину цієї суми в розмірі 2 499,50 грн має компенсувати батько ОСОБА_2 .

Син почав набирати зайву вагу, після проходження чергового медичного огляду лікар рекомендував пошукати гурток, який мав би фізичне навантаження, щоб завдяки тренуванням зменшити вагу. Так, із 20 січня 2022 року їхній син займається баскетболом, вартість одного заняття становить 100 грн, за заняття сином баскетболом нею сплачено 4 500 грн, вважає, що відповідач повинен компенсувати їй половину цієї суми в розмірі 2250 грн.

Також у їхнього сина ОСОБА_4 прогресує міопія дуже швидко падає гострота зору, лікарі для зупинення цього процесу призначили сину одягнути нічні жорсткі ортокератологічні контактні лінзи, які повністю зупиняють процес падіння гостроти зору та відновлюють зір під час сну. Це сучасна методика корекції та стабілізації короткозорості, завдяки якій досягається 100 % зір після зняття лінз, який зберігається без окулярів і лінз протягом дня та повністю зупиняється процес подальшого падіння гостроти зору. Таке лікування є досить дороговартісне. Відповідно до договору про надання медичних послуг від 18 лютого 2023 року попередня вартість медичних послуг з проведення рефракційної терапії на рік становить 13 120 грн. Окремо купуються ще розчини та краплі. Згідно із чеком сплачена сума становила 14 035 грн, додатково лікарем виписано знеболюючі краплі Біноксі, вартість яких складає 111,50 грн, за що разом нею сплачено 14 146, 50 грн. Також попередньо нею придбані краплі та розчини на найближчі 2-3 місяці, оскільки термін придатності крапель і розчину Avizor MY I Premium після відкриття становить 2 місяці, тому на рік потрібно докупити ще 5 флаконів крапель та розчинів: 5*324 + 5*315 = 3195 грн, а термін придатності очищуючих розчинів Delta становить 3 місяці, на рік треба купити ще по 3 флакони розчинів двох видів: 3*180 + 3*225 = 1 215 грн , тому загальна мінімальна вартість лікування на рік становить 18556,50 грн, половину цих витрат на лікування зору сина в розмірі 9 278,25 грн повинен компенсувати відповідач.

При зверненні до дитячої поліклініки Деснянського району м. Києва неврологом було рекомендовано обстеження та лікування у психіатра. Батько не надавав згоди на відвідання психіатра та лікування. Після виїзду за кордон, у зв`язку з початком війни, дитина за кордоном змогла розпочати лікування, яке при поверненні в Україну продовжено, станом на сьогодні син почуває себе набагато краще, але все ще приймає ліки. Загалом витрати на лікування сина становлять 4 337,92 грн, відповідач повинен компенсувати їй половину витрачених коштів у розмірі 2 168,96 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 13 265,21 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користьдержави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що витрати на придбання планшета та фактично понесені витрати на лікування дитини викликані особливими обставинами, що стосуються навчання та здоров`я сина сторін ОСОБА_4 , зокрема, придбання планшета загальною вартістю 8046 грн та лікування зору дитини загальною вартістю 14146,50 грн, відвідування дитиною лікарів та придбання ліків у загальному розмірі 4337, 92 грн, всього - у розмірі 26530, 42 грн є додатковими витратами на дитину, відповідач ОСОБА_2 як батько дитини зобов`язаний брати участь у таких витратах, тому із нього на користь позивача підлягає стягненню половина понесених ОСОБА_1 вказаних витрат у розмірі 13 265,21 грн. Іншу частину позовних вимог суд залишив без задоволення, оскільки заявлені позивачем інші понесені витрати на сина сторін ОСОБА_4 , в розумінні положень статті 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини чи її хворобою).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Масловський І.А., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частинні нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину в повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджені витрати на підручники з англійської мови та зошити, крім того вони не є додатковими витратами на дитину в розумінні статті 185 СК України. Вважає такий висновок не аргументованим та безпідставним. На підтвердження таких витрат позивачкою додано до позовної заяви квитанції на загальну суму 4 180,00 грн, в яких зазначена вона як платник, а отримувачем коштів вказана ОСОБА_7 , яка була уповноважена придбати підручники та зошити для учнів усього класу. Вважає нелогічним, що суд задовольнив вимоги позивача в частині стягнення витрат на придбання планшета для забезпечення участі в учбовому процесі, а в задоволенні вимог про стягнення витрат на підручники та зошити, які забезпечують цей процес, відмовив.

Не погоджується також із мотивами суду, наведеними в обґрунтування відмови в задоволені вимог про стягнення витрат на придбання мобільного телефона, виготовлення закордонного паспорта, як таких, що не пов`язані з особливими обставинами.

Придбання мобільного телефона позивач пов'язує внутрішньою обстановкою в країні, введенням воєнного стану та необхідністю забезпечення контролю за тим, де дитина перебуває, чи потребує допомоги, а також для забезпечення можливості опрацьовувати завдання під час навчання.

Виготовлення закордонного паспорту пов'язує із вирішенням питання можливого виїзду дитини закордон з метою збереження життя, так як м. Київ постійно зазнає масованих обстрілів.

Щодо поїздок на відпочинок влітку 2020 року та закордон на початку 2023 року, а також у м. Львів до візового центру, позивач вважає, що вони також пов'язані із особливими обставинами, зокрема з необхідністю оздоровленням сина.

Вважає необґрунтованою відмову суду в задоволенні вимог про стягнення витрат, пов'язаних із оплатою навчання плаванню, навчання в школі програмування, занять з англійської мови, баскетболом, оскільки відвідування цих занять відбувалось за бажанням дитини, для забезпечення її фізичного, інтелектуального, всебічного розвитку.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 , як батько, в силу вимог статей 150, 155, 180 СК України, на рівні із матір'ю повинен виконувати свої обов`язки по утриманню дитини, а не уникати їх виконання шляхом надуманих аргументів.

Звертає увагу на необґрунтовану відмову суду у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача половини вартості витрат на оплату придбання розчинів та крапель для очей в сумі 4 410,00 грн. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які подані позивачем на підтвердження цих вимог, зокрема договору про надання медичних послуг від 18.02.2023, де у п. 2.1.4 прописано, «забезпечити Клієнта первинним набором (розчин для лінз та маніпулятор) для зберігання та догляду за ортокератологічними (нічними) лінзами і проінструктувати клієнта щодо режиму їх застосування», тобто передбачається, що протягом дії договору (протягом року) будуть понесені додаткові витрати на розчини для догляду за лінзами.

Вважає безпідставною також відмову у стягненні витрат на придбання самоката, катання на якому сприяє розвитку координації рухів, балансу та вестибулярного апарату, що позитивно впливає на загальний фізичний розвиток дитини.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції не розглянуто позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 вартості правової допомоги, наданої адвокатом Масловським І.А. на підставі договору про надання правничої допомоги від 15 квітня 2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшов.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 15 травня 2011 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище якого було змінено із " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 " за рішенням суду.

20 листопада 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано.

17 липня 2020 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 361/2018/19, визначено місце проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Із наданих ОСОБА_1 розрахунків заборгованості вбачається, що виконавчий лист № 361/2018/19 про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на сина був пред`явлений до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), із квітня 2020 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 01 вересня 2024 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на дитину за вказаним виконавчим листом у розмірі 4927,69 грн.

Згідно із довідкою про доходи № 01/03 від 13 березня 2023 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Мехедово", відповідач ОСОБА_2 працює у цьому товаристві на посаді директора, форма працевлаштування - основне місце роботи. Сума його доходу за період із січня 2021 року по січень 2022 року становить 42 831,63 грн, за цей період ним сплачено аліментів у розмір 16 075 грн. Із лютого 2022 року по 13 березня 2023 року він знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану, що передбачено ч. 3 ст. 12 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2136.

09 листопада 2021 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/9072/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, змінено прізвище сина сторін ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 " та внесено відповідні зміни до актового запису про його народження, що також підтверджується повторним свідоцтвом про народження сина сторін ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 26 жовтня 2022 року.

Розпорядженням від 18 квітня 2023 року № 198 Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації визначено порядок спілкування батька ОСОБА_2 із малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до встановленого графіку, а саме перший і третій тиждень кожного місяця з 14.00 год. суботи до 19.00 год. неділі.

Із індивідуальних відомостей про застраховану особу від 02 листопада 2023 року, довідок про заробітну плату та інші доходи №№ 24, 25, 26, 27 від 06 листопада 2023 року та довідки про доходи від 04 листопада 2023 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює вчителем у школі І-ІІІ ступенів № 248 Деснянського району міста Києва та з вересня 2022 року за сумісництвом у "Високівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів" Роздольської сілської ради Василівського району Запорізької області. Її загальний дохід становить: за 2020 рік - 20 2591,93 грн, за 2021 рік - 28 4940,12 грн, за 2022 рік - 24 0327,64 грн, за перше півріччя 2023 року - 157 999,63 грн.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, просила суд відповідно до ст. 185 СК України стягнути на її користь із відповідача ОСОБА_2 понесені нею із березня 2019 року додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у загальному розмірі 69 617,12 грн, а саме:

- 2 090 грн - половину витрат за придбання підручників для навчання у спеціалізованій школі № 312 із поглибленим вивченням англійської мови "Інтелект України", за що з березня 2019 року за 3 навчальні місяці 3 класу і 9 місяців 4 класу сплатила 4180 грн., на підтвердження цих витрат надала суду квитанції від 05 травня, 05 вересня, 05 жовтня, 06 листопада, 06 грудня 2020 року, 08 січня, 03 лютого, 03 березня 2021 року на загальну суму 1920 грн., одержувач ОСОБА_7 , та квитанцію від 03 вересня 2021 року на суму 110 грн., одержувачем яких є ОСОБА_10 , похвальні листи цієї школи, видані ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 34-38, 55-57, т. 2 а. с. 176-183);

- 17 498,50 грн - половину витрат за відвідування сином Олександром Центру навчання плаванню Деснянського району м. Києва і путівки до спортивного табору, придбання спортивних товарів та передоплату за путівку до спортивного табору на 2022 рік, загальна вартість яких становить 36 247 грн, на підтвердження понесених нею витрат надала суду копії путівки в спортіум № 312 ОСОБА_11 , термін оздоровлення з 27 червня по 08 липня 2021 року, вартістю 12 000 грн; квитанцію від 18 червня 2021 року про придбання спортивних товарів на суму 297 грн; довідку Центру навчання плаванню Деснянського району м. Києва, видану позивачу ОСОБА_1 за № 51.01-01/42 від 11 лютого 2022 року із зазначенням вартості абонементів за період із березня 2019 року по грудень 2021 року; дипломи про нагородження ОСОБА_3 ; довідку-характеристику № 51.01-01/39 від 04 лютого 2022 року, видану цим центром із зазначенням вартості відпочинку у таборі, вартості проїзду та вартості передоплати на відпочинок у 2022 році (т. 1 а. с. 39-40, 52-54, 60), половина зазначених витрат позивача складає 18 123,50 грн, проте ОСОБА_1 просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 на її користь лише 17 498,50 грн;

- 3 250 грн - половину вартості за заняття дитини в школі програмування "IT Friens" із вересня 2021 року по день подачі позову, за що нею сплачено 6500 грн., на підтвердження чого надала довідку від 28 січня 2022 року, видану школою, та квитанції від 20 вересня, 16 жовтня, 25 листопада 2021 року, 09 січня, 13 лютого 2022 року на загальну суму 6 500 грн отримувач ФОП ОСОБА_12 ; дипломи (т. 1 а. с. 41-48, 58-59);

- 1 080 грн - половину вартості занять ОСОБА_3 з англійської мови, на підтвердження навчання та оплати його вартості надала квитанцію № 0.0..1 від 16 жовтня 2021 року на суму 2 160 грн, отримувачем платежу є ДжастСкул (т. 1 а. с. 49);

- 3 527,47 грн - половину вартості за відпочинок дитини влітку 2020 року на базі відпочинку "Медик" у селищі Затока Білгород-Дністровського району Одеської області в сумі 7054,93 грн, з яких вартість путівки 6 300 грн, вартість квитків на поїзд 403,52 грн та 351,41 грн, на підтвердження чого надала квитанцію № 45 від 01 липня 2020 року, на суму 3 150 грн, отримувач ТОВ "Медик"; заяву вчителя інформатики позивача ОСОБА_1 до голови профспілкового комітету школи № 248 про надання путівки на сімейний відпочинок та витяг з протоколу № 6 засідання профспілкового комітету школи № 248 від 15 червня 2020 року (т. 1 а. с. 50-51);

- 1053,25 грн - половину вартості за виготовлення дитині закордонного паспорта, за що нею сплачено 2106,49 грн, на підтвердження чого надала суду заяву-приєднання № 632360 до Публічного договору про надання послуг до Державного підприємства "Документ" від 30 листопада 2022 року, акт виконаних робіт (надання послуг) № 632360/1 на суму 540 грн, квитанції № 17701049, № 17701057, № 17701058 від 30 листопада 2022 року на загальну суму 2 106,49 грн та чек на суму 2 106,49 грн. (т. 1 а. с. 188-190);

- 4 218,69 грн - половину вартості за поїздки за кордон та до міста Львів до візового центру Канади, на що позивач витратила разом 8437,38 грн, на підтвердження чого надала довідки про рух коштів на рахунку, посадочні документи, чеки та квитанції (т. 1 а. с. 191-194, 199-210);

- 16 679,50 грн, 4 023 грн та 2 499,50 грн - половину вартості електросамоката для сина за ціною 33 359 грн, за придбання планшету в сумі 8046 грн та придбання мобільного телефону вартістю 4999 грн відповідно, на підтвердження понесених нею цих витрат надала суду відповідні чеки, квитанції, видаткову накладну та гарантійний талон (т. 1 а. с. 229-233);

- 2 250 грн - половину вартості за заняття баскетболом за період з 20 січня 2022 року, за що позивач сплатила 4500 грн, на підтвердження чого надала платіжні інструкції та квитанції від 12, 19, 26 грудня 2022 року, 02 січня, 01, 13 лютого, 01, 20 березня, 05 і 17 квітня 2023 року на загальну суму 4500 грн, отримувач ОСОБА_13 (т. 1 а. с. 218-227);

- 9 278,25 грн і 2 168,96 грн - половину вартості за лікування сина від міопії, за надання медичних послуг з проведення рефракційної терапії та придбання крапель та розчинів позивач витратила 14 146,50 грн, для придбання на рік розчинів та крапель потрібко ще витратити 4 410 грн, загалом ці витрати становлять 18 556,50 грн, та за відвідування сином психолога в розмірі 4 337,92 грн, на підтвердження понесених витрат на лікування сина надала копії платіжних інструкцій, чеків, договір про надання медичних послуг від 18 лютого 2023 року, рецептів, сторінок медичної карти, консультативних висновків, довідок про рух коштів по рахунку (т. 1 а. с. 195-198, 210"а"-228, т. 2 а. с. 221-237).

Суд першої інстанції оцінив наявні в матеріалах справи докази стосовно додаткових витрат, враховував рівність та обов`язок обох батьків щодо забезпечення неповнолітнього сина, зважив на те, що позивачкою частково в підтвердження позовних вимог надано належні докази, що підтверджують додаткові витрати, які вона фактично понесла на забезпечення дитини, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 50% вартості витрат, що стосуються навчання та здоров`я сина сторін ОСОБА_4 , зокрема, придбання планшета загальною вартістю 8 046 грн та лікування зору дитини загальною вартістю 14 146, 50 грн, відвідування дитиною лікарів та придбання ліків у загальному розмірі 4 337,92 грн, всього - у розмірі 26 530,42 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олссон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (стаття 6 СК України).

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 СК України).

Згідно із статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу статі 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", звернуто увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що "СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права та належним чином оцінивши наявні в матеріалах справи докази, обґрунтовано виходив з того, що позивачка лише частково довела наявність особливих обставин, які викликають необхідність понесення нею додаткових витрат на утримання спільної з відповідачем дитини.

Так, оцінюючи доводи позивача щодо заявлених вимог про стягнення додаткових витрат на придбання підручників з англійської мови та зошитів, загальна вартість яких нею зазначена 4 180 грн, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вони не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, оскільки не зумовлені особливими обставинами та фактично поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною.

Колегія суддів вважає також правильними висновки суду першої інстанції про те, що витрати на придбання планшета можна віднести до категорії додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами, оскільки ухвалюючи рішення в цій частині суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача про те, що зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, тривалими повітряними тривогами та відключеннями електроенергії, більшість навчальних закладів у країні періодично здійснює навчання в дистанційній формі, тому для забезпечення участі дитини у навчальному процесі придбання планшету є необхідним.

Поряд із цим, витрати на придбання мобільного телефону, електросамоката, спортивного інвентаря, виготовлення закордонного паспорта є звичайними витратами та не пов`язані із особливими обставинами, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні таких вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується також з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача половини вартості витрат на оплату занять у Центрі навчання плаванню Деснянського району м. Києва, занять в школі програмування для дітей "IT Friens", занять з англійської мови, занять баскетболом, з огляду на наступне.

Відвідування секцій і позашкільних закладів не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. Позивачем не було надано суду доказів, підтверджуючих наявність у сина особливих здібностей (до прикладу: присвоєння спортивних розрядів), розвиток яких обов'язково потребує відвідування секцій.

Крім того, умовою для стягнення частини вартості таких витрат з іншого з батьків є обов`язкове спільне рішення батьків щодо вибору напрямку розвитку дитини, відвідування конкретної секції, вибору тренера тощо. ОСОБА_1 таких обставин не доведено.

Обґрунтовуючи витрати на поїздки на відпочинок влітку 2020 року та за кордон на початку 2023 року та до візового центру Канади у місто Львів особливими обставинами, пов`язаними із оздоровленням сина, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження, тому суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні цієї частини вимог.

Апеляційний суд також погоджується із мотивами суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення частини витрат на придбання на рік розчинів та крапель для очей в розмірі 4 410 грн, оскільки позивачкою такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, яким було надано вичерпну правову оцінку під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині не вирішення судом першої інстанції питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №904/4380/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 при перегляді справи в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до змісту статті 270 ЦПК України, додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Якщо судом першої інстанції за результатами розгляду справи не в повній мірі вирішено питання розподілу судових витрат, за заявою учасників справи це питання може бути вирішено в порядку ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 376, 381-384 України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар