Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5752/24
Номер провадження 2-ві/711/2/25
УХВАЛА

07 березня 2025 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Остапенко Ю. А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника третьої особи 1 на стороні відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Скляренко Валентини Миколаївни у справі № 711/5752/24 за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення,

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 у справі №711/5752/24 позовні вимоги Львівського національного університету імені Івана Франка задоволено частково: виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Засідання у справі № 711/5752/24 щодо заяви ОСОБА_1 суд призначив 03.02.2025 о 09:00 годині.

03.02.2025 до Придніпровського районного суду м. Черкаси через канцелярію надійшла заява представника третьої особи 1 на стороні відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Скляренко Валентини Миколаївни у справі № 711/5752/24 за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення.

Заяву ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що у ОСОБА_1 як третьої особи на стороні відповідача та особи, як звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, виникли обґрунтовані побоювання, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Скляренко В. М.

Зокрема, як указує заявник, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 у справі №711/5752/24 прийняте з урахуванням обставин, які підтверджуються відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно про наявність у ОСОБА_2 права власності на 1/3 двокімнатної квартири загальною площею 43,11 кв. м., житлова площа 26.7 кв.м.

При цьому, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2024 суддя Скляренко В.М. відмовила у задоволенні клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які, на думку позивача, підтверджують наявність у ОСОБА_2 права власності на 1/3 двокімнатної квартири загальною площею 43,11 кв. м., житлова площа 26.7 кв.м. Вказана інформаційна довідка також була виключена із числа доказів, які досліджувалися судом у судовому засіданні.

Отже, на думку заявника, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М. обґрунтувала рішення від 15.01.2025 про виселення відповідачів посиланням на інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у долученні якої до матеріалів справи було відмовлено ухвалою цієї ж судді.

Вказана обставина, вважає заявник, суперечить нормам ЦПК України і підриває саму сутність правосуддя та прямо суперечить обов`язкам судді, закріпленим п. 1 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також ОСОБА_2 зазначив, що в мотивувальній частині рішення від 15.01.2025 у справі № 711/5752/24 суд використав термін «індульгенція» на адресу відповідачів в контексті речення про відсутність у відповідачів «..індульгенції на виселення з безпідставно займаного службового житла», яке, з огляду на тлумачення в Академічному тлумачному словнику української мови, вважає таким, що має образливий та релігійно-зневажливий характер.

Посилаючись на п. 4 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 8 Кодексу суддівської етики, заявник вказує, що викладені обставини зумовили виникнення у третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 обґрунтованих сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді Скляренко В. М. під час розгляду його заяви про ухвалення додаткового рішення. При цьому стверджує, що подання відводу не може розглядатися як форма незгоди з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 у справі №711/5752/24, оскільки в ньому питання про права та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися.

Про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Скляренко В. М., ОСОБА_1. дізнався з рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025, повний текст якого доставлений з АСДС до електронного суду 31.01.2025 о 21:23 годині, у зв`язку з чим заявник рахує останнім днем строку подання заяви про відвід 03.02.2025, понеділок, як перший після вихідного робочий день.

З урахуванням викладеного вище, заявник просить відвести суддю Скляренко Валентину Миколаївну від розгляду справи № 711/5752/24 за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення.

17.02.2025 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі головуючого судді Скляренко В. М. цивільну справу № 711/5752/24 за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення, передано до канцелярії суду для визначення судді для розгляду заяви представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_1. про відвід головуючому у справі - судді Скляренко В. М., в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, оскільки суд, що розглядав справу, вважає його необґрунтованим.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025, заява про відвід у справі № 711/5752/24 (провадження №2-ві/711/2/25) передана для вирішення до провадженнясудді Придніпровського районного суду м. Черкаси

Остапенко Ю. А.

Вивчивши доводи заяви адвоката ОСОБА_1. від 03.02.2025, а також дослідивши матеріали справи № 711/5752/24 (провадження №2-ві/711/2/25), суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 1-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

У зв`язку із тим, що суд, який розглядав справу, вважав заявлений відвід необґрунтованим, відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується іншим суддею, визначеним у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

За змістом ч. 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стаття 37 ЦПК України визначає випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Закон України «Про судоустрій та статус суддів» гарантує кожному захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Конституцією України передбачено закріплення однієї з найважливіших гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи - це право на судовий захист.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст.8 Конституції України).

Разом з тим, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року є правовою основою функціонування та діяльності міжнародного судового органу - Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ). Україною Конвенцію ратифіковано 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції».

Зі змісту ст.1 Конвенції вбачається, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I Конвенції.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Отже, ч. 1 ст. 6 Конвенції, закріплено такі елементи права на судовий захист як: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3)публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Практика ЄСПЛ засвідчує, що право на доступ до суду включає в себе й право на ухвалення рішення по справі.

До конструкції «права на розгляд справи» також включається обов`язковий та остаточний характер судового рішення, а саме: обов`язок держав-учасниць Конвенції забезпечити остаточність судових рішень розуміється як те, що права вищих судів переглядати судові рішення мають використовуватися з метою виправлення допущених помилок, а не для проведення нових слухань.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Що стосується принципу публічності, то він є важливим елементом права на справедливий суд. У ст.6 Конвенції передбачається право кожної людини на те, що розгляд її справи буде відбуватися публічно. Публічний характер розгляду справи спрямований на захист особи від таємного, не підконтрольного суспільству відправлення правосуддя. З іншого боку, публічність є важливим інструментом, який сприяє зміцненню довіри до діяльності судової системи. Вимога публічності поширюється як на процес розгляду справи, так і на проголошення судового рішення.

Наступним елементом права на справедливий суд згідно ст.6 Конвенції є право на розумний строк розгляду справи. ЄСПЛ не визначає жодних конкретних строків, які можна вважати розумними або нерозумними - це питання вирішується в кожній окремій справі з урахуванням усіх особливостей та обставин, а саме, звертається увага на комплексність справи - оцінювання складності справи з урахуванням обставин та фактів, що ґрунтуються на праві та тягнуть за собою певні юридичні наслідки, належну поведінку заявника, яка не повинна становити умисного затягування розгляду справи та належну поведінку органів державної влади - зобов`язання договірних сторін організувати свої правові системи таким чином, щоб дати можливість судам реалізувати п.1 ст.6 Конвенції та неможливість зловживання своїми зобов`язаннями через недоліки судової системи.

У ч. 1 ст. 6 Конвенції прямо зазначено, що кожен має право на розгляд справи судом, встановленим законом. Термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом. Основними критеріями, якими керується ЄСПЛ щодо визначення органу «судом» у розумінні статті 6 Конвенції є: 1) здатність ухвалювати обов`язкові для виконання рішення; 2) обов`язкова законодавча регламентація функціонування та діяльності «суду»; 3) наявність встановленої законом функції щодо розгляду юридично значимих питань; 4)гарантованість незалежності від державної виконавчої влади та інших учасників справи.

Європейський суд з прав людини досить вимогливо підходить і до встановлення того, чи був суд, який розглядав справу, незалежним та чи забезпечена його безсторонність. Практика Європейського суду з прав людини в першу чергу виходить з презумпції незалежності судів. Незалежність розуміється як здатність суду розглядати справу та ухвалювати рішення, не перебуваючи при цьому у будь-якій залежності від волі сторін чи органів державної влади.

Принцип безсторонності передбачає відсутність у судді особистої заінтересованості у справі та спроможності виконати роль безстороннього арбітра, який вирішує справу незалежно, підпорядковуючись виключно закону.

Право на справедливий судовий розгляд є процесуальним правом кожної людини, чиї права порушені, не визнані чи оспорюються. Суть цього права полягає в тому, що, по-перше, воно є правом для захисту інших прав, а по-друге, це право має власну самодостатню цінність як складовий елемент принципу верховенства права.

Отже, при вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій)

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді (суддів) під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді (суддів), які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його (їх) безсторонність.

Так, за висновком Європейського суду з прав людини у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Щодо об`єктивного критерію, окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення Суду у справі Газета Україна-Центр проти України, no. 16695/04, від 15.07.2010).

Разом з тим, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

При об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді.

Водночас, варто зазначити, що незгода учасників справи із прийнятими суддею рішеннями не є підставою для відводу, враховуючи норми ч. 4 ст. 36 ЦПК України.

Таким чином, за результатами розгляду заяви про відвід, суд не вбачає обставин, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді Скляренко В. М. від розгляду цивільної справи № 711/5752/24.

Сам по собі факт незгоди учасників справи із прийнятими судом (суддею) рішеннями, не є обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, враховуючи норми ч. 4 ст. 36 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Щодо доводів заявника про обґрунтування рішення суду від 15.01.2025 доказом, що не був долучений до справи, суд зауважує, що оцінка аргументам сторін та наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності надана судом при прийнятті остаточного рішення за результатами розгляду справи № 711/5752/24, і сторони, за наявності для того визначених законом підстав, мають право оскаржити таке рішення у передбаченому ЦПК України порядку.

Доводи заявника про використання судом терміну «індульгенція» релігійно-зневажливого характеру ґрунтуються на суб`єктивних переконаннях заінтересованої особи, власному сприйнятті викладеного в офіційно-діловому стилі нейтрального характеру тексту рішення від 15.01.2025, що містить загальнопоширений термін іншомовного походження, який не має негативного, образливого змісту, і не свідчать про особисту упередженість судді щодо відповідачів чи її необ`єктивність, а зводяться фактично до незгоди з процесуальними діями головуючого судді. При цьому внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без певних доказів чи інформації на їх підтвердження не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, та не вказують на неможливість винесення конкретним суддею законного рішення.

Отже, з урахуванням викладених у поданій адвокатом ОСОБА_2 заяві від 03.02.2025 обставин відводу, суд вважає заяву про відвід судді Скляренко В. М. необґрунтованою та безпідставною, оскільки вона не містить визначених процесуальним законодавством підстав для відводу судді , а інших обставин, які б дійсно викликали сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Скляренко В. М. не виявлено, у зв`язку з чим така заява задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, керуючись статтями 33, 36, 37, 39, 40 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника третьої особи 1 на стороні відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Скляренко Валентини Миколаївни у справі № 711/5752/24 за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Ю. А. Остапенко