Дата документу 28.02.2025Справа № 554/5583/24
Провадження № 2/554/1895/2025
У Х В А Л А

28 лютого 2025 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко Л.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ПП ПБТІ «Інвентаризатор» про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025 р. до провадження судді Савченко Л.І. надійшла вище вказана справа.

Провадження по справі не відкрито.

У позовній заяві позивач просить звільнити його від сплати судового збору, на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Захист прав споживачів», оскільки предметом його позовних вимог є відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення прав споживача.

Суд приходить до висновку, що клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору на підставі ст.22 ЗУ «Прозахист правспоживачів» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», який є визначальним при вирішенні питання щодо сплати та звільнення від сплати судового збору, ЗУ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року, з 01 вересня 2015 року виключено положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Положеннями статті 5 ЗУ «Про судовий збір»(в редакціїЗакону України № 484-VIII від 22 травня 2015 року) визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

На підставі Закону України № 484-VIII від 22.05.2015року частина перша статті 5 ЗУ «Про судовий збір» викладена в іншій редакції, відповідно до якої положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів (за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав) виключено.

За змістом ЗУ "Про судовий збір" зі змінами, які прийняті пізніше, ніж ЗУ "Про захист прав споживачів", вбачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення ЗУ "Про захист прав споживачів" не можуть бути взяті до уваги.

Таким чином, за першим (часовим) критерієм перевагу в застосуванні має стаття 5 ЗУ «Про судовий збір» , оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція підтверджується і практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів (ухвала від 01.03.2016 року, справа № 6-484ц16).

Згідно із ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 ЗУ«Про захист прав споживачів», навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Проте в позовній заяві та в клопотанні про звільнення від сплати судового збору відсутнє таке обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Системний аналіз положень ЗУ«Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів».

Однак в порушення даних вимог закону, позивач у своїй позовні заяві не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів».

У зв`язку з чим вищевказаний позов підлягає оплаті судовим збором.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб . За подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто 1211 грн.20 коп. у 2024 році).

Відповідно до ч. 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вбачається з позовних вимог, позивачем заявлено вимогу майнового характеру про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. та дві вимоги немайнового характеру: визнати відповідача винним в порушенні права ОСОБА_1 на вільний вибір послуг шляхом нав`язування йому додаткових платних послуг, в яких він має потреби та які не замовляв, а також визнати відмову відповідача в наданні ОСОБА_1 послуг «виготовлення інформаційних довідок про наявність зареєстрованого права власності на об`єкти нерухомого майна» незаконною та протиправною (порушення вимог ч. 4 ст. 633 ЦК України).

Тому позивачу необхідно сплатити судовий збір в сумі 3633 грн. 60 коп. (1211 грн. 20 коп. за вимогу майнового характеру та 2144 грн. 40 коп. за дві вимоги немайнового характеру).

Вимогами ч.1 ст.185 ЦПК України визначено, що, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.175 і 177 цього кодексу, постановляє ухвалу, у якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи, що позовну заяву складено з порушенням вимог ст. 177 ЦПК України, суд приходить до висновку про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення наведених недоліків.

Керуючись ст.ст. 177, 185 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПП ПБТІ «Інвентаризатор» про стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у випадку невиконання вимог, визначених ст. 177 ЦПК України у наданий строк, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І.Савченко