Справа № 298/1084/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 01 листопада 2023 року, ухвалене головуючим суддею Тарасевич П.П., повний текст рішення складено 09 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Форкош Мирослави Михайлівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину.

Позов мотивувала тим, що вона з 16.02.2019 користувалася земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0114 за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Буківцьово, урочище «Пасіки» площею 0,1100 га. Між нею та ОСОБА_2 була домовленість про те, що вона може користуватися земельною ділянкою з подальшим її придбанням, робити насадження і без її згоди будь які правочини щодо такої ділянки вчинятися не будуть. На даний час вона продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою, що не заперечується відповідачкою.

У 2023 році вона дізналась, що ОСОБА_2 продала земельну ділянку ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №157 від 16.02.2022. Від ОСОБА_3 вона дізналася, що він придбав земельну ділянку на прохання ОСОБА_2 для того, щоб вона не могла в подальшому оформити власність на вказану земельну ділянку та будь яких планів щодо користування такою земельною ділянкою за цільовим призначенням він не мав.

Вважає, що при укладені договору купівлі-продажу було порушено її майнові права та вказаний договір є фіктивним і підлягає скасуванню.

З цих підстав ОСОБА_1 просила суд визнання недійсним договір купівлі-продажу від 16.02.2022 №157 земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0114, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Буківцьово, урочище «Пасіка» укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №46762785 проведену на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.02.2022 №157 проведений приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області Форкош М.М.

Визнати право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0114, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Буківцьово, урочище «Пасіка» площею 0,1100 га за ОСОБА_2 шляхом відновлення запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 01 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.02.2022 року №157, оскільки такий, на її думку, є фіктивним. Посилається на те, що ОСОБА_3 сказав їй особисто, що не має наміру користуватися вказаною земельною ділянкою та підписав даний договір на прохання відповідачки, яка здійснила такі дії з метою, щоб позивачка в подальшому не змогла оформити право власності на вказану земельну ділянку.

При цьому зазначає що відповідачем ОСОБА_3 визнано позовні вимоги та підтверджено факт порушеного права позивача.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що як стверджує позивачка, з 16.02.2019 вона користувалася земельною ділянкою за кадастровим номером :01:001:0114, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Буківцьово, урочище «Пасіки» площею 0,1100 га.

Між позивачкою та ОСОБА_2 була усна домовленість про те, що позивачка може користуватися земельною ділянкою з подальшим її відчуженням на користь позивачки, робити насадження. Без згоди позивачки будь які правочини щодо такої ділянки вчинятися не будуть. На даний час позивачка користується вказаною земельною ділянкою, що не заперечується відповідачкою.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі 16.02.2022 за № 157 ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0114, що розташована: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Буківцьово, урочище «Пасіка».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, формованого 03.05.2023 власником земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0114 є ОСОБА_3 . Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до вимог ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ч.1 ст.102-1 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Жодного доказу (договору) про існування у ОСОБА_1 прав користування спірною земельною ділянкою суду не надано як суду першої так і апеляційної інстанції.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Оскільки усна домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо безоплатного користування земельною ділянкою та обіцянка відповідача не відчужувати земельну ділянку без згоди позивача, не породжує майнових прав позивача на таку земельну ділянку, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у даному випадку порушено.

Враховуючи, що позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає порушення її прав, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Такі доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і така не містить нових доводів, яким би суд не дав належної оцінки.

З врахуванням вищенаведеного та відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 01 листопада 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: