___________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/718/25
РІШЕННЯ
Іменем України

05.03.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі
- секретаря судового засідання Ващенко М.О.,

- позивача ОСОБА_1 ,

- представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи.
У листопаді 2024 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася ОСОБА_1 (далі також позивач) до ОСОБА_3 (далі також відповідач) про стягнення додаткових витрат на їх спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 34 725 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 2011 року з відповідачем перебувала в офіційному шлюбі. У 2012 році у них народилася донька. У подальшому сімейне життя не склалося. Позивач перестав надавати кошти на утримання дитини, що змусило її звернутися за стягненням аліментів у судовому порядку. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач офіційно не працевлаштований в Україні, стягнення аліментів здійснюється у розмірі 1/4 частини середньої заробітної плати в Одеській області, яка є незначною. Оскільки донька розвивається як особистість, інколи хворіє, вона як матір здійснює додаткові витрати в інтересах дитини, які не охоплюються сумою аліментів. Так як відповідач добровільно не бажає сплачувати додаткові витрати на дитину, це стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

На обґрунтування своєї правової позиції позивач покликалася на положення ст. 185 СК України, ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» щодо наявності обов`язку батьків забезпечити належний рівень розвитку дитини, здійснювати за особливих обставин додаткові витрати на її утримання.

У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_5 повідомив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на доньку, оскільки останні в більшій частині здійснювалися у період перебування позивача з відповідачем у шлюбі, відтак кошти, за які придбавалися речі для дитини, є спільним майном подружжя (спільною сумісною власністю). Інша частина вимог позивача не доведена належними та допустимими доказами. Окремо зазначив про погіршення здоров`я відповідача, рівність прав та обов`язків батьків у здійсненні додаткових витрат на дитину.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що майнові питання між подружжям врегульовано у шлюбному договорі, укладеному між ними у 2018 році, відповідно до якого між сторонами презумувалося, що витрати кожного з подружжя вчиняються за їх особисті кошти. Зазначила, що будь-яких офіційних документів, які вказували б на обмеження у зайнятті професійною діяльністю, відповідачем не надано.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача ОСОБА_5 вказав на належний матеріальний стан позивача, так як остання має у власності дві квартири. Окремо зазначив, що наразі в Київському районному суді м. Одеси перебуває декілька справ за позовами позивача з аналогічним предметом, які наразі розглядаються. Доказів того, що обсяг позовних вимог у цих справах в частині або повністю є однаковим (аналогічним), не надано.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи.
Ухвалою суду від 11.02.2025 з Держаної прикордонної служби України витребувано інформацію про перетин державного кордону відповідачем.
19.02.2025 до суду надійшла відповідь.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 05.12.2024 справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 23.12.2024. У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався на 28.01.2025, 11.02.2025, 04.03.2025.

У судовому засіданні, 04.03.2025, позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача просив у позові відмовити.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.
Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 04.11.2011 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис № 1137. Після одруження подружжю визначено прізвища « ОСОБА_6 / ОСОБА_7 ».

У шлюбі в подружжя народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 6672.

24.10.2018 між подружжям укладено шлюбний договір № 1322, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М., відповідно до п. 1 якого кожен з подружжя придбаває нерухоме, рухоме майно, майнові права та гроші за особисті кошти з оформленням правовстановлюючих документів на своє ім`я. При цьому згода іншого з подружжя не вимагається.

Відповідно до судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 у справі № 947/2315/24 визначено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.03.2024 відкрито ВП № 74500615 з примусового виконання судового наказу. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований в Україні, то щомісячно позивач отримує від нього за судовим наказом 3 240 грн, виходячи із середнього розміру заробітної плати в Одеській області, що підтверджено розрахунком державного виконавця.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 у справі № 947/7487/24 шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , розірвано.

За даними Державної прикордонної служби (відповідь від 13.02.2025 на ухвалу суду) ОСОБА_3 16.12.2021 виїхав з України. Інформація про його повернення на територію України відсутня. Відтак сторони з цього часу проживають окремо.

У позовній заяві позивачем зазначено перелік додаткових витрат на дитину, а також долучено докази на підтвердження їх вартості та оплати, а саме:
- після офтальмологічного обстеження, ОСОБА_4 пройдено курс апаратного лікування у клініці ТОВ «Доктор Соня», необхідність проходження якого підтверджено консультативним висновком від 27.11.2023 та 16.09.2024, а оплату звітом клініки ТОВ «Доктор Соня» за період з 04.12.2023 по 13.12.2023 в сумі 2 400 грн.;
- для забезпечення дистанційного навчання в період воєнного стану в Україні ОСОБА_4 позивачем придбані бездротові навушники вартістю 2 279 грн, що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «Алло» від 08.01.2024 на суму 2 279 грн; ноутбук «Hewlett-Packard», вартістю 3 159 злотих (за офіційним курсом НБУ на час купівлі становить 32 556 грн), що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «Медіа Маркет Польська Біс» від 09.09.2022 на суму 3 159 злотих; комп`ютерної миші «Hewlett-Packard» вартістю 59,49 злотих (за офіційним курсом НБУ на час купівлі становить 613 грн); крісла вартістю 3 783 грн, що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «Епіцентр К» від 27.10.2023 на суму 3 783 грн;
- для виправлення постави ОСОБА_4 , необхідність якого обумовлене встановленим їй діагнозом «деформація грудної клітини» згідно з медичною довідкою КП «Дитяча міська поліклініка № 6» від 23.08.2024, а також для розвитку її природних здібностей дитина займалася танцями, вартість надання послуг за період з 30.09.2024 по 31.10.2024 сплачено позивачем ФОП ОСОБА_8 в розмірі 4 370 грн, що підтверджується платіжними інструкціями «Monobank» від 30.09.2024 на суму 1 550 грн, від 06.10.2024 на суму 400 грн, від 13.10.2024 на суму 400 грн, від 20.10.2024 на суму 820 грн., від 23.10.2024 на суму 200 грн, від 31.10.2024 на суму 1 000 грн. Успішність реалізації здібностей дитини у цій сфері підтверджено численними грамотами та дипломами, долученими до позовної заяви;
- для лікування нежиті ОСОБА_4 позивачем придбано назальний засіб « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «АВ Ліки» від 08.10.2024 на суму 300,93 грн.
На підтвердження фаху ОСОБА_3 та його спеціальності позивачем надано диплом серії НОМЕР_3 від 13.06.2008, відповідно до якого відповідач у 2008 році закінчив Державний вищий навчальний заклад «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені Олексія Соляника» за спеціальністю «Судноводіння» і здобув кваліфікацію судноводія. На підтвердження матеріального стану відповідача надано виписки руху коштів за особовими рахунками ОСОБА_3 у АТ «Райффайзен Банк» від 27.05.2024 за період з 27.10.2020 по 31.12.2020 (гривневий), у АТ «Південний» по особовим рахункам відповідача за період з 12.10.2021 (закритий 12.04.2024, гривневий) та з 12.10.2021 (закритий 11.04.2024, в доларах США).
Отже, з аналізу заяв по суті справи та наданих сторонами доказів на їх підтвердження, випливає, що сторони не заперечують факт проходження лікування ОСОБА_4 , придбання для дитини крісла та комп`ютерної техніки, медикаментів, зайняття танцями, здійснення оплати за них позивачем, однак відповідач не погоджується з тим, що вказані витрати обумовлені особливими обставинами.

Мотиви прийнятого рішення
Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу здійснення додаткових витрат на дитину, врегульовані положеннями Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», а також нормами СК України.
При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні, та відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п. 45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява № 15123/03).
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Так, Основний Закон Держави передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 ).

Відповідно до Конвенції про права дитини, Держава Україна взяла на себе ряд зобов`язань щодо забезпечення належного розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції).

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції).

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції).

Аналогічні норми закріплені у Законі України «Про охорону дитинства», відповідно до ст. 8 якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, з кумулятивного аналізу зазначених положень нормативно-правових актів логічно випливає, що при вирішенні будь-якого спору між батьками превалюють інтереси дитини. Належний та гармонійний розвиток дитини в усіх сферах сімейного та суспільного життя є предметом захисту Держави та обов`язком кожного з батьків. При цьому, забезпечуючи належний розвиток дитини, батьки є рівними як в правах так і в обов`язках. Сплата аліментів та додаткових витрат на дитину виконують компенсаторну функцію для того з батьків, з ким проживає дитина.

Як установлено судом, починаючи з 17.01.2024 відповідачем сплачується позивачеві на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований в Україні та з грудня 2021 перебуває за її межами, сплата аліментів здійснюється останнім у розмірі 1/4 частини від середньої заробітної плати в Одеській області, частина якої наразі становить 3 240 грн щомісячно.

На думку суду цих коштів недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Водночас, необхідність батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) прямо обумовлено приписами ст. 185 СК України, та здійснюється окрім сплати аліментних платежів.

Поняття «особливі обставини» є оціночним. Його зміст з`ясовується судом шляхом тлумачення з огляду на конкретні обставини справи.

Так, Верховний Суд у постанові від 01.04.2019 (справа № 545/819/18) зазначив, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

У постанові від 04.12. 2019 у справі № 320/383/19 Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених СК України, їх регулювання має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8, 9 ст. 7).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Виходячи з принципу добросовісної поведінки відповідача щодо заохочення доньки зайняттями танцями, про що зазначалося позивачем та не спростовувалося відповідачем у заявах по суті справи, з урахуванням наданих доказів щодо інших витрат суд доходить висновку, що зазначені позивачем додаткові витрати у виді проходження курсу апаратного лікування у клініці ТОВ «Доктор Соня», придбання крісла, ноутбука та навушників для забезпечення дистанційного навчання дитини в період воєнного стану в Україні, зайняття її танцями охоплюється поняттям «особливих обставин», передбачених нормою ч. 1 ст. 185 СК України. Інші додаткові витрати у виді придбання комп`ютерної миші не доведено належними та допустимими доказами, а придбання назального спрею «Хьюмер» загалом відноситься до звичайних медичних препаратів, придбання яких не може бут кваліфіковане, як таке, що зумовлене особливими обставинами.

При визначенні розміру компенсації частини додаткових витрат суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків дитини, відтак доведені додаткові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1/2 від їх вартості. У цій справі суд не вбачає підстав відступити від презумпції рівності обов`язків батьків.

Водночас, оцінюючи доводи сторін, суд відхиляє посилання відповідача на спільність коштів подружжя, які були витрачені позивачем на придбання речей та оплату послуг для дитини до розірвання шлюбу, оскілки преюдиція використання особистих коштів кожним з подружжя прямо передбачено умовами шлюбного договору № 1322 від 24.10.2018.

Також відповідачем не доведено належними та допустимими доказами його незадовільний стан здоров`я, підтверджений відповідним висновком, який би забороняв йому працювати за фахом. Водночас його належний матеріальний стан підтверджено роздруківками руху кошів по рахункам відповідача, долученими позивачем, та не спростований у належному порядку.

Також суд відхиляє посилання сторони відповідача на відповідну судову практику, як нерелевантну до спірних правовідносин, оскільки обставини справ, на які посилається позивач, не є тотожними спірних правовідносин у справі, що розглядається. З цього приводу суд ще раз звертає увагу сторін на те, що поняття «особливих обставин» на боці дитини є оціночним поняттям, яке розкривається у кожній справі окремо з урахуванням усіх її обставин.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, рішення від 10.02.2010).
Відтак суд, установивши, що у цій справі позов підлягає до часткового задоволення, обґрунтувавши прийняте рішення, не вбачає за необхідне надавати відповідь на кожний детальний аргумент, вказаний в заявах по суті справи, які не стосуються підстав та предмету спору.
Висновки суду.
Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1/2 від їх вартості. Задоволення позовних вимог саме в цьому розмірі відповідає інтересам дитини, принципу рівності прав та обов`язків батьків, ґрунтується на засадах справедливості та розумності, відповідає моральним засадам суспільства та не буде носити надмірного тягаря для відповідача.

Щодо сплати судового збору.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки ціна позову становить 34 725 грн, а суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в розмірі 22 694 грн, що становить 65,35 % від ціни позову, відтак з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 791,56 грн (1 211,20 х 65,35 % / 100 = 791,56).

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355,430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 22 694 (двадцять дві тисячі шістсот дев`яносто чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 791,56 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя К. А. Цирфа