ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 643/10833/23

провадження № 22-ц/818/902/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 жовтня 2024 року в складі судді Золотоверхої О.О.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коссе Людмила Миколаївна звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яку в подальшому уточнила.

Заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_5 познайомилися у вересні 2011 року, а з листопада 2011 року між ними почалися близькі стосунки, постійно зустрічалися, періодично спільно мешкали. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_5 . Оскільки ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , вона та ОСОБА_5 не мали можливості зареєструвати шлюб, та після народження сина було прийнято рішення про внесення відомостей про батька ОСОБА_6 відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Зазначила, що з березня 2018 року вона, ОСОБА_5 та їх син почали проживати спільно, спочатку у м. Вовчанськ Харківської області, а згодом в орендованих квартирах в м. Харкові. З цього часу вони почали вести спільне господарство, спільний бюджет, мали спільні витрати та інше.

З 2021 року вона постійно користувалася транспортним засобом ВАЗ 21113, а з 2023 року і по теперішній час - автомобілем Volkswagen Jetta, що належав ОСОБА_5

09 травня 2023 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано. Одразу після цього ОСОБА_5 зробив їй пропозицію, подарував каблучку на заручини, та вони мали намір одружитися, купили каблучки, хотіли звернутися до органів РАЦС для реєстрації ОСОБА_5 батьком ОСОБА_6 .

Вказала, що з початком повномасштабного вторгнення рф, з лютого 2022 року ОСОБА_5 проходив службу в спецпідрозділі «Кракен» ГУР МО. З липня 2022 року перебував у штурмовій бригаді, брав активну участь у звільнення населених пунктів України, перебував у медичних закладах, де вона його відвідувала.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув. Похованням займалася вона. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина.

Посилалася на те, що проведено генетичну експертизу, згідно якої ОСОБА_6 є рідним сином ОСОБА_5 .

Вказала, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для неї юридичне значення, оскільки виключно в разі встановлення цього факту вона буде мати право на спадкування після ОСОБА_5 .

Просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з березня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 10 травня 2023 року по 25 липня 2023 року, в задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 10 травня 2023 року по 25 липня 2023 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не була зроблена оцінка доказів, не надано оцінку поясненням свідків. Зазначила, що після розірвання шлюбу та днем загибелі її сина ОСОБА_5 пройшло всього два з половиною місяці. Майже весь цей час він був у місці розташування своєї військової частини, а дні короткочасних відпусток перебував за місцем свого постійного проживання. Зазначила, що матеріали справи доводять лише той факт, що її загиблого сина під час подружнього життя була коханка, яка народила йому дитину. При цьому за життя він цю дитину офіційно не визнав, актовий запис про народження дитини зроблений зі слів матері. Батьківство було встановлено заявницею в судовому порядку після смерті її сина. Також, підтверджується, що її син періодично відвідував свою коханку та проводив з нею певний час, допомагав їй та дитині матеріально, але вказане не означає, що її син жив однією сім`єю із заявницею. Жодним з доказів, що містяться в матеріалах справи, не доведено те, що її син вважав заявницю своєю дружиною, постійно жив разом з нею, вів спільне господарство та бюджет, планував подальше спільне життя.

09 грудня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою та зазначила, що нею надано належні докази, що свідчать про проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_5 .

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати та залишити заяву без розгляду.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані заявницею докази свідчать про доведеність факту її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації у період з 10 травня 2023 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, існування між ними взаємних прав та обов`язків, наявності спільного побуту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками є: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_1 (а.с.11 т.1).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 5 від 01 вересня 2015 року, відомості про батька внесено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.12-13 т.1).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/121-23/17686-БД від 13 вересня 2023 року встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка слини малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є рідним сином загиблого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14 т.1).

Матеріали справи містять копії договору найму житлового приміщення від 07 березня 2021 року, який укладено між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , згідно якого з нею за адресою: АДРЕСА_1 проживатиме ОСОБА_6 , та договору оренди квартири (житлового приміщення) від 01 квітня 2023 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с.16-17,18-19 т.1).

ОСОБА_1 надала копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 та ВАЗ 21134 д.н.з. НОМЕР_2 , які зареєстровані за ОСОБА_5 (а.с.20,21 т.1).

Аналогічне підтверджується інформацією з РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області від 02 лютого 2024 року та з філії ХОУ ВАТ «Державний ощадний банк України» від 30 вересня 2010 року (а.с.214,215,216 т.1).

Також ОСОБА_1 надала копії медичних виписок на ім`я ОСОБА_5 , копію довідки №963 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 25 січня 2023 року щодо ОСОБА_5 (а.с.22, 23-24, 25-26,27-33 т.1).

На підтвердження сімейних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , остання надала фото та скрин-шоти переписок у соціальних мережах (а.с.32-54 т.1).

На підтвердження спільного проведення часу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 надала фото (а.с.142-144 том 1).

З наданої до суду копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , вбачається, що його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (а.с.94 т.1).

З 28 червня 2003 року по 09 травня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.95,96, 109, 189 том 1).

До суду надано копію військового квитка на ім`я ОСОБА_5 (а.с.98-102 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кліщівка Донецької області помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9,97 т.1).

Згідно копії витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_3 № 251 від ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 загинув від вибухової травми тіла під час виконання бойового завдання (а.с.116 т.1).

ОСОБА_5 був похований 27 липня 2023 року у м. Харків, що підтверджується копією свідоцтва про поховання, виданого КП «Ритуал» ХМР (а.с.10 т.1).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73453434 від 03 серпня 2023 року, вбачається, що після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зведено спадкову справу №22/2023 (а.с.15,105 т.1).

11 серпня 2023 року до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого ОСОБА_3 (а.с.119 т.1).

До приватного нотаріуса Коссе Л.М. 24 січня 2024 року із заявою про видачу свідоцтв про право власності на частки в спільному майні звернулася ОСОБА_4 (а.с.120 т.1).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщені від 14 листопада 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 станом на 25 липня 2023 року були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1982 р.н., ОСОБА_3 , 2003 р.н., ОСОБА_5 , 1979 р.н. (а.с.103 т.1).

Згідно довідки від 14 листопада 2023 року ОСОБА_5 знятий з реєстрації за вказаною адресою 31 липня 2023 року (а.с.104 т.1).

Надано до суду фото та скрин-шоти переписок на підтвердження сімейних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.192-193,194-196 т.1).

ОСОБА_1 надала копію сповіщення сім`ї № 017/12, складеного ІНФОРМАЦІЯ_8 № 1149 від 20 грудня 2023 року, яке адресовано ОСОБА_1 та в якому повідомлено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув ОСОБА_5 (а.с.30 том 2).

В суді першої інстанції були допитані свідки, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 надали суду пояснення на підтвердження фактів та обставин, викладених у заяві ОСОБА_6 , зокрема щодо їх з ОСОБА_5 спільного мешкання в м. Вовчанську та на орендованих квартирах в м. Харкові, впродовж 2018-2023 років. Так, свідки зазначали, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мешкали як подружжя, мали спільне господарство, в них підростав син, про існування у ОСОБА_5 дружини та дочки вони не знали, вважали ОСОБА_16 та ОСОБА_17 подружжям.

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . ОСОБА_21 пояснили, що є сусідами та друзями подружжя ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які до моменту виїзду ОСОБА_23 з дочкою до Німеччини постійно мешкали однією родиною, були пов`язані спільним побутом, разом відмічали свята, ходили за покупками. Навіть після того як шлюб між ними було розірвано, коли ОСОБА_24 був не на службі, він увесь час був вдома по пр-ту ОСОБА_25 , купував побутову техніку та підтримував зв`язок із дружиною та дочкою. Про існування іншої жінки, іншої родини свідки дізнались вже на похоронах ОСОБА_26 .

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в суді першої інстанції заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18).

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.

Колегія суддів зазначає, що наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір, у цій справі - майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , а також право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, що передбачено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із цією заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вказуючи, що з березня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом з ОСОБА_5 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вказувала, що встановлення цього факту має для неї юридичне значення, оскільки виключно в разі встановлення цього факту вона буде мати право на спадкування після ОСОБА_5 .

Матеріали справи свідчать про те, що в суді першої інстанції заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 також висловила свої заперечення щодо задоволення заяви ОСОБА_1 , посилалась на те, що заявниця не проживала з її сином ОСОБА_5 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вони не мали спільного бюджету та не вели спільне господарство, не мали взаємних прав та обов`язків.

В судовому засіданні апеляційного суду заявниця та її представник наполягали на тому, що встановлення заявленого факту їм необхідно для набуття заявницею права на спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Між тим, право ОСОБА_1 на спадкування після смерті ОСОБА_5 , навіть за умови встановлення заявленого факту, заперечує ОСОБА_2 .

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 755/9100/18 (провадження № 61-17332св20), від 25 жовтня 2022 року у справі № 760/13773/20 (провадження № 61-797св22), від 01 травня2024 року у справі № 758/3298/23 (провадження № 61-1305св24).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що має місце спір про право, оскільки заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не визнають факту проживання заявниці однією сім`єю з ОСОБА_5 , що фактично унеможливлює вирішення поставлених заявницею вимог в порядку окремого провадження.

В даному випадку ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду в позовному провадженні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.4 ч.1 ст.374, ст.377, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 жовтня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коссе Людмила Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина