Справа № 545/5465/24
Провадження № 2/545/415/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Цибізової С.А.,

з участю секретаря Гречко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронкова Олена Анатоліївна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове нерухоме майно, яке складається із земельних ділянок та житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 . Постановою Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Воронковою О.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Просила визнати право власності в порядку спадкування після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок «А-1,а,а1» загальною площею 65,0 м.кв. та житловою площею 43,2 м.кв., вхідний погріб «Б», сарай «В», колодязь №1, що знаходяться за адресою в АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши відзив у якому заперечував щодо позову.

Третя особа Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронкова Олена Анатоліївна у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , про що 06.04.2018 виконавчим комітетом Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області складений актовий запис та видане свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 (а.с.62).

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно.

З відповіді наданої управлінням розвитку територій та інфраструктури старостинських округів Полтавської міської ради від 05.12.2024 на адвокатський запит вбачається, що згідно запису у погосподарській книзі №13 за 2016-2023 роки, номер об`єкта по господарського обліку 01-0500-1 за адресою: АДРЕСА_1 , головою домогосподарства значиться ОСОБА_2 . В розділі ІV вищевказаної облікової картки об`єкта погосподарського обліку зазначено 1974 рік побудови житлового будинку та його загальну площу 65 кв.м.(а.с.15).

Відповідно до свідоцтва №16 на забудову садиби в сільських населених пунктах ОСОБА_2 на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу імені газети «Правда» від 25.01.1966 протокол №1 отримав земельну ділянку площею 0,31 га під забудову будинку житловою площею 43,2 м.кв, сараю, вбиральні (а.с.19-20).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , станом на 21.10.2024 житловий будинок літ. «А-1,а,а1» 1974 року спорудження, складається з: коридор 1 пл. 5,4 кв.м., санвузол 2 пл. 3,9 кв.м., кухня 3 пл. 12,5 кв.м., кімната 4 пл. 14,8 кв.м., кімната 5 пл. 15,2 кв.м., кімната 6 пл. 13,2 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., загальною площею 65,0 кв.м., а також погріб вхідний літ. «Б», 1974 року спорудження, сарай літ «В», 1974 року спорудження, колодязь №1, 1974 року (а.с.16-18). З технічного паспорту самочинного будівництва та реконструкції не вбачається.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди, що побудовані до 05 серпня 1992 року, регулювалася зокрема, нормами Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 (чинної на час спорудження житлового будинку) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Отже, з норм Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 10.10.2018 у справі №557/1209/16-ц.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Як вбачається з матеріалів справи спірне домоволодіння знаходилось у селі Абазівка, збудоване до 05 серпня 1992 року, а тому реєстрації не підлягало.

За таких обставин запис у погосопдарський книзі та технічний паспорт виготовлений 21.10.2024 згідно якого усі будівлі та споруди побудовані у 1974 році у АДРЕСА_1 є достатніми доказами належності ОСОБА_2 зазначеного домоволодіння на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, судом встановлено, що спірне нерухоме майно належало спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності на момент смерті.

З наведених підстав заперечення відповідача проти позову є необгрунтованими.

Приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронковою О.А. 04.10.2018 відкрита спадкова справа №12/2018 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за заявою про прийняття спадщини згідно заповіту від ОСОБА_1 (а.с.56-98).

З матеріалів спадкової справи №12/2018 вбачається, що 04.10.2018, тобто у встановлений законодавством шестимісячний строк, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 звернулась позивач ОСОБА_1 .

Окрім того, позивач ОСОБА_1 фактично проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем до дня його смерті (а.с.64)

Згідно з заповітом, посвідченим сільським головою Скляром Віталієм Михайловичем 21.03.2007 зареєстрованим в реєстрі за №68, ОСОБА_2 заповів все своє майно ОСОБА_1 (а.с.63).

Інформація про наявність інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутня.

У зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на ім`я спадкодавця на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, постановою Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронковою О.А. від 14.11.2024 №183/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.97).

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1,3. ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини раво на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,5.ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, судом встановлено, що спірне нерухоме майно належало спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності на момент смерті та це право перейшло до ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст.317, ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За нормами ст.391, ст.392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Суд вважає, що неможливість оформлення права власності позивачем на спадкове майно у встановлений законом спосіб в порядку спадкування порушує законні права власності на спадкове майно позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок садибного типу літ. «А-1,а,а1» загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: погріб вхідний літ. «Б», сарай літ. «В», колодязь №1, за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. А. Цибізова