Справа № 152/1509/24
Провадження № 22-ц/801/603/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Войтович Людмили Василівни

на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 січня 2025 року,

у справі № 152/1509/2024

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30 липня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 41212 про надання фінансового кредиту шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 2 000 грн; строк кредиту: 15 днів, тобто до 13 серпня 2021 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної карти № НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 2.3 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.

Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 41212 від 30 липня 2021 року, кінцевий строк повернення кредиту 13 серпня 2021 року у сумі 3 050 грн.

Згідно із копією довідки про ідентифікацію, клієнта ОСОБА_1 , з яким укладено договір №41212 від 30 липня 2021 року, ідентифіковано ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» одноразовим ідентифікатором KL1527, виданий 30 липня 2021 року.

Свої зобов`язання відповідач не виконав, а тому станом на 22 липня 2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 11 750 грн, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 2 000 грн, простроченої заборгованості за процентами 9 750 грн.

17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» (Клієнт) та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор) укладено договір факторингу № 02-17/02/2022 відповідно до якого предметом договору є право грошової вимоги. На умовах даного договору та керуючись статтею 1077 ЦК України Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові своє право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу № 02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 41212 від 30 липня 2021 року загальна сума заборгованості становить 11 750 грн, з яких: 2 000 грн заборгованість по тілу кредиту; 9 750 грн залишок по відсотках, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 41212 від 30 липня 2021 року, у розмірі 11 750 (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн, з них: 2 000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту та 9 750 грн прострочена заборгованість за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням, представник відповідача - адвокат Войтович Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення суд норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позовна заява подана поза межами строку позовної давності, оскільки право вимоги у позивача виникло з 14.08.2021 року, тоді як позовна заява подана до суду 24.10.2024 року.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору, а роздруківка електронних документів (виписки по рахунках, довідка про перерахування суми кредиту) не можуть вважатись електронним документами в розумінні статті 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вважає, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів (платіжних доручень, меморіального ордеру, чеків виписки по рахунках тощо), отже факт існування боргу нічим не підтверджений. Виписку по особовому рахунку апелянт вважає неналежним доказом, оскільки така видана позивачем, тобто заінтересованою особою.

Посилається на положення частини 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

На час розгляду справи відповідач має статус військовослужбовця, а відтак вважає, що нього розповсюджується дія цього Закону в частині ненарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних.

Вважає незаконним нарахування відсотків у розмірі, що перевищує 1% на день.

Звертає увагу на те, що проценти за користування кредитом нараховувались більше ніж на строк кредитування, який відповідно до умов договору становить 15 днів, вважаючи такий розмір 2,5% в день взагалі кабальним для відповідача.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Пархомчук С.В. просив залишили апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 17 лютого 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30- ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11750 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 30 липня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 41212 про надання фінансового кредиту шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 2000 грн; строк кредиту: 15 днів, тобто до 13 серпня 2021 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної карти № НОМЕР_1 .

Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 41212 від 30 липня 2021 року, кінцевий строк повернення кредиту 13 серпня 2021 року у сумі 3 050 грн.

Згідно із копією довідки про ідентифікацію, клієнта ОСОБА_1 , з яким укладено договір №41212 від 30 липня 2021 року, ідентифіковано ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» одноразовим ідентифікатором KL1527, виданий 30 липня 2021 року .

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 22 липня 2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 11750 грн, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 2000 грн, простроченої заборгованості за процентами 9750 грн .

Відповідно до копії вимоги про виконання зобов`язання №б/н від 20 червня 2024 року, позивач звернувся до відповідача та вимагав сплатити заборгованість у розмірі 12050 грн у 30-ти денний строк з дня отримання цієї вимоги .

Згідно із копією інформаційної довідки №354/10 від 7 жовтня 2024 року, ТОВ «Платежі Онлайн» повідомило, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція у сумі 2000 грн на номер платіжної картки № НОМЕР_1 , емітентом якої є PRIVAT BANK .

17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» (Клієнт) та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор) укладено договір факторингу №02-17/02/2022 відповідно до якого предметом договору є право грошової вимоги. На умовах даного договору та керуючись статтею 1077 ЦК України Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові своє право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором №41212 від 30 липня 2021 року загальна сума заборгованості становить 11750 грн, з яких: 2000 грн заборгованість по тілу кредиту; 9750 грн залишок по відсотках .

Згідно із копією довідки №1678, виданої військовою частиною НОМЕР_2 від 20 листопада 2024 року, старший сержант ОСОБА_1 з 31 жовтня 2018 року по 12 квітня 2019 року проходив строкову військову службу у військові частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, з 12 квітня 2019 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військові частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги TOB «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» суд першої інстанції виходив із їх доведеності.

Колегія суддів не повністю погоджується із таким висновком

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено наступні обставини.

30 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 41212 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також здійснити всі платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строки та виконати свої зобов`язання за договором в повному обсязі.

ТОВ «ФК «Авіра Груп», правонаступником якого є ТОВ « ФК «КЕШ ТУ ГОУ», надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах:

- сума виданого кредиту: 2 000 грн;

- дата надання кредиту: 30 липня 2021 року;

- строк кредиту: 15 днів;

- валюта кредиту: UAH;

- стандартна процентна ставка 2,5 % в день.

Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07.10.2024 року (а.с.30) відповідно до якої 30 липня 2021 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 перераховано кредитні кошти в сумі 2000 грн. за договором 41212.

17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Випискою з особового рахунку за Кредитним договором №41212 встановлено, що станом на 22 липня 2022 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 11 750 грн, яка складається з наступного:

- 2 000 грн прострочена заборгованість за кредитом;

- 9 750 грн прострочена заборгованість за процентами.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Товариство надає Клієнту кредит в сумі 2 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Кредит надається строком на 15 днів п.1.2 Договору.

Згідно п.1.4. Кредит надається у безготівковій формі на реквізити платіжної картки вказаної Клієнтом.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст.610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Таким чином, позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Як встановлено судом, між сторонами по справі укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №41212 від 30 липня 2021 року, згідно з яким сума кредиту становить 2000 грн.

Також згідно з п.1.3 зазначеного Договору, строк кредиту становить 15 днів, тобто до 13.08.2021 року. Відповідно до п.1.3 стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день.

Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив вказані докази по справі та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача відсотків, які були нараховані поза межами, погодженого сторонами Договору позики, строку кредитування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню 2000 грн сума позики, та 750 грн нараховані відсотки за 15 днів - період кредитування, що разом становить 2750 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, а відтак на нього розповсюджуються положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині не нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Водночас, доказів про те, що ОСОБА_1 будучи мобілізованим позичальником, повідомив первісного кредитора чи позивача про наявність у нього підстав звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», з відповідним переліком документів, матеріали справи не містять.

На підтвердження обставин поширення на ОСОБА_1 положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» такі документи не були додані разом із відзивом на позовну заяву до суду першої інстанції, але додані апеляційному суду до апеляційної скарги.

Зокрема, надано копію довідки № 1678 від 29.11.2024 начальника відділення кадрової роботи відповідно до якої ОСОБА_1 з 31.10.2018 по 12.04.2019 перебував на строковій військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 НГ України, з 12.04.2019 по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 НГ України.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи на момент укладення договору ОСОБА_2 не повідомив, що є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації або військовослужбовцем, який брав або бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, що відображено у п. 6.7.3 договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до Закону і постанови НБУ встановлено спеціальний позасудовий порядок застосування відповідної пільги через звернення позичальника з відповідним пакетом документів до установи банку. У випадку незастосування банком чи іншою фінансовою установою пільги за наявності передбачених для цього законом умов, спір може бути вирішений судом.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведення факту укладання кредитного договору, є безпідставними.

Так, Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи кредитний договір укладений між відповідачем та первісним кредитором в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, з матеріалів справи вбачається, що договір про надання фінансового кредиту №41212 містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором, який було надано позичальнику для підписання договору.

У вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.

Умови Договору про надання фінансового кредиту є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, ОСОБА_1 суду не надано.

Відтак колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що договір про надання фінансового кредиту між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами.

Доводи апеляційної скарги про ненадання банком первинних фінансових документів на підтвердження факту видачі кредиту, спростовуються наявними в матеріалах справи, а саме інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07.10.2024 року щодо перерахування кредитних коштів в сумі 2 000 грн. за договором №41212 та наданою випискою з особового рахунку.

Колегія суддів вважає зазначені докази належними та такими, що підтверджують факт перерахування позичальнику на вказаний ним рахунок кредитних коштів.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що боржник маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розмір нарахованих позивачем відсотків суперечить частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з огляду на таке.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, тобто після закінчення строку дії договору про надання фінансового кредиту № 41212 від 30 липня 2021 року.

Крім того, положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки договір про надання фінансового кредиту № 41212 від 30 липня 2021 року укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», після набрання чинності цим Законом строк дії договору закінчився та не продовжувався, відтак положення цього закону не застосовуються до цього договору, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.

Не заслуговують й на увагу твердження апелянта про те, що умовами договору визначено процентну ставку у розмірі 2,5 % з огляду на таке.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з ТОВ «ФК Авіра Груп» якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, він погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_2 засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.

На момент укладення договору про надання фінансового кредиту № 41212 ОСОБА_1 не звертався до ТОВ «ФК Авіра Груп» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору.

Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (пункт 3.3.4 договору) на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, відповідач із відповідною заявою не звертався.

Вказані умови договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту № 41212 в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо доводів апеляційної скарги про існування підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові від 16 серпня 2017 року у справі №6-2667цс16 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. За змістом загальних приписів заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 скористався правом подати відзив на позовну заяву, проте заяви про застосування строків позовної давності не подав, а отже заява представника відповідача адвоката Войтович Л.В. про застосування строку позовної давності у даних спірних правовідносинах не може бути прийнята апеляційним судом до розгляду.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про повне задоволення вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для зміни судового рішення в частині стягненої суми заборгованості та прийняття у цій частині нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплачено 2 422, 40 грн.

Оскільки позов ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» задоволено апеляційним судом на 23,4 %, то із відповідача на користь останнього необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі (23,4 % від 2422,40 грн), що становить 597 грн.

Окрім цього, з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_2 підлягають частковому стягненню судові витрати понесені останнім при зверненні до суду з апеляційною скаргою, в розмірі 2 226,67 грн (76,6% від 2906,88 грн).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки на ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» покладено більшу суму судових витрат, йому необхідно сплатити на користь ОСОБА_2 різницю в сумі 1 629,67 грн (2226,67 597).

Витрати понесені ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на правничу допомогу також підлягають частковому стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги у суді першої інстанції, позивачем надано копії: договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023, відповідно до умов якого п. 3.1 вартість такої обчислюється виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката та розраховується з вартості годи роботи адвоката , яка встановлюється 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу, акт про отримання правової допомоги від 04.11.2024, де зазначено, що адвокатом витрачено 5 годин часу, а тому загальна вартість становить 10500 грн., та платіжну інструкцію про сплату вказаної суми гонорару.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката, які включають послуги: складання та подання до суду позовної заяви (2,5 год. - 5000 грн) та інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

Така послуга, як зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання спору (1 год 2000 грн) за своєю суттю є послугою організаційного характеру. Немає також підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, а й документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення із ОСОБА_2 на корить ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесених у даній справі витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 2 000 грн.

Керуючись статтями 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Войтович Людмили Василівни задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 січня 2025 року, скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» () заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 41212 від 30 липня 2021 року в сумі 2750 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 000 грн, заборгованості за відсотками 750 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) різницю судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1 629,67 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.М. Стадник

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська