РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/4229/24

Провадження № 22-ц/4815/308/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Павлюк Ірини Анатоліївни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року у складі судді Штогуна О.С., ухвалене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні, повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року. У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доньки на даний час є повнолітніми, однак у зв`язку з навчанням перебувають на її утриманні. На підставі рішення суду з відповідача стягуються аліменти на утримання старшої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, однак на даний час і менша донька досягла повноліття, навчається на денній формі навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Рівненський центр професійно-технічної освіти сервісу та дизайну», стипендії не отримує, вона (позивачка) самотужки не в змозі самостійно забезпечити доньку, а відповідач є працездатним, здоровим чоловіком, має постійний заробіток, оскільки з березня 2022 року проходить військову службу за мобілізацією та має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , яка продовжує навчання. З урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення донькою навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трирічного віку.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше ніж десять прожиткових мінімумів, починаючи з дня подачі позовної заяви, 19 серпня 2024 року, і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення дочкою двадцяти трьох річного віку. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тими обставинами справи, підтвердженими належними і достовірними доказами, які вказують, що відповідач має постійне місце роботи і стабільний дохід, що дозволяє йому утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При задоволенні позовних вимог судом враховано часткове їх визнання відповідачем, розмір заробітку відповідача.

Вважаючи рішення суду в частині розміру частки стягнутих аліментів незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 адвокат Павлюк Ірина Анатоліївна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на відсутність підстав для стягнення аліментів у визначеному судом розмірі, який є завищеним з огляду на те, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання старшої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, а сам він витрачає значні кошти на своє забезпечення в умовах воєнного стану, перебуваючи на передовій. Погоджується на стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , яка продовжує навчатися, в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку відповідача, адже той проходить військову службу за мобілізацією в складі ЗСУ, на даний час перебуває на передовій, а тому сума стягнення з розрахунку 1/10 частини буде складати від 3000 грн. до 7000 грн., що з врахуванням допомоги матері буде достатньою сумою для дитини під час її навчання. Звертає увагу на те, що позивачка ОСОБА_6 просила суд стягнути аліменти на користь дочки, будучи підписантом позовної заяви, а суд стягнув аліменти на користь позивачки, а не дочки сторін, чим вийшов за межі позовних вимог. З наведених міркувань просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, з 1/6 до 1/10 частини його заробітку.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Сторони проживають окремо. Ця обставина визнається обома сторонами.

Молодша дочка сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досягла повноліття. З 01 вересня 2022 року навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Рівненський центр професійно-технічної освіти сервісу та дизайну», форма навчання денна, що підтверджується копією довідки № 109 від 05 березня 2024 року.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що дочка сторін на час постановлення рішення досягла 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі, потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Що стосується такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як можливість у батьків надавати матеріальну допомогу, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 04 лютого 2023 року, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 від 15.11.2023 року.

Згідно довідки про доходи № 1871 від 22 жовтня 2024 року, виданої в/ч НОМЕР_2 , загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з квітня 2024 року по вересень 2024 року становить 165 363 грн..

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2023 року, частково зміненим постановою Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання старшої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку.

Позивачка також має постійну роботу та дохід. Як вбачається із Довідки військової частини НОМЕР_3 від 11.06.2024 року № 45/1038, вона є військовослужбовцем і в період з 07.04.2024 року по 02.05.2024 року, з 03.0.52024 року і на момент видачі цієї довідки брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у с. Синьківка, м. Вовчанськ Харківської області.

Як вказує позивачка у відзиві на апеляційну скаргу, вона, проходячи військову службу на постійній основі, має можливість утримувати доньок, які продовжують навчання лише на відстані шляхом матеріальної допомоги грошових переказів, щоб забезпечити їм умови для проживання, витрати на харчування, проїзд до навчальних закладів та інші потреб студентів в умовах війни в Україні. Оскільки сім`я не має власного житла, молодша донька ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, проживає в квартирі в смт. Оржів, яку позивачка для неї винаймає

(сплачує кошти за піднайм житла та комунальні платежі), а також несе витрати на проїзд доньки до навчального закладу та в зворотному напрямку (Оржів - Рівне - Оржів), витрати на повноцінне харчування, придбання розхідних матеріалів для практичного навчання та інші потреб студентів в умовах війни в Україні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом безспірно встановлено, що витрати на навчання дочки сторін Елеонори мають місце,

Викладені в апеляційній скарзі посилання позивачки на те, що визначений судом розмір аліментів є необґрунтованим, апеляційним судом оцінюються критично. Нормами закону, що регулює стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, встановлений обов`язок батьків надавати таку допомогу своїй повнолітній дитині, однак цей обов`язок не є безумовним, як це має місце при аліментних зобов`язаннях щодо неповнолітньої дитини, а обмежений обставинами можливості батьків надавати матеріальну допомогу. Такі обставини матеріальної можливості утримувати повнолітню дитину, що навчається, враховані місцевим судом при визначенні розміру аліментів і частковому задоволенні позовних вимог.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано того, що ОСОБА_2 перебуває в місцях проведення активних бойових дій, і тому значні кошти витрачаються ним саме для власного забезпечення в умовах воєнного стану і тому він неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки на їх підтвердження не було надано жодного доказу, які саме значні витрати здійснює відповідач для забезпечення себе в умовах воєнного стану. Окрім того, в довідці в/ч НОМЕР_1 від 15.11.2023 року зазначено, що ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 04 лютого 2023 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , і витяг з наказу від 02.09.2024 року про вибуття у відрядження з 02.09.2024 свідчить про тимчасовий характер відрядження відповідача, що, в свою чергу, не може бути підставою для зменшення заявленого розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі представник відповідача стверджує, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що в позовних вимогах ОСОБА_6 просила стягнути кошти з ОСОБА_2 на користь дочки, хоча підписантом позовної заяви є саме ОСОБА_6 , а не ОСОБА_4 , отже фактично було делеговано повноваження дочки для матері, що жодним чином не врегульовано нормами чинного законодавства. Такі доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Так, у відповіді на відзив, поданій ОСОБА_6 через підсистему Електронний суд 11.11.2024 року заявлено про зміну предмету позову, в якій вона просить змінити прохальну частину позовної заяви і

викласти її в наступному вигляді: «Стягнути з Відповідача на мою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 всіх видів доходів Відповідача, щомісячно, але не більше, ніж 10 прожиткових мінімумів, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання». Така заява знайшла своє відображення і в описовій частині оскаржуваного рішення, де вказано, що позивач звернулася у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що з ОСОБА_2 стягуються аліменти на старшу дочку ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, тобто аліменти в такому розмірі на одну з двох дочок

є відповідною сумою для утримання. Стягнення з відповідача аліментів на обох доньок в однакових частках 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача в загальній сумі становитиме 1/3 частки доходу щомісячно та не вплине на погіршення матеріального становища відповідача.

Оцінюючи встановлені обставини в сукупності із нормами закону, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання про наявність необхідної сукупності фактів, які дають право на стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання: досягнення дитиною сторін віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дочкою сторін навчання у навчальному закладі Державному професійно-технічному навчальному закладі «Рівненський центр професійно-технічної освіти сервісу та дизайну» (денна форма навчання); потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі, оскільки дочка не працює та не має постійного самостійного доходу; наявність у батьків, в тому числі і відповідача, можливості надавати таку допомогу, оскільки він має постійний дохід, який дозволяє йому надавати матеріальне утримання своїй дочці, що продовжує навчання. Встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку про те, що стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини заробітку відповідає принципу розумності і справедливості, не порушує прав платника та одержувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Павлюк Ірини Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.