ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/149/24 Номер провадження 22-ц/814/237/25Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Одринської Т. В., Панченка О. О.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг»

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 10 червня 2024 року у складі судді Смілянського Є. А.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року представник ТОВ «Ум Факторинг» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , у якому просив про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 82 000 грн та понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн та на правничу допомогу адвоката 6 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 04.04.2023 між ТОВ «Лінеруа Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 3580648 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами даного договору відповідач отримала позику в розмірі 10 000 строком на 360 днів шляхом переказу на банківську картку № НОМЕР_1 з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка згідно пунктів 1.4.2. та 1.4.1. Договору.

ТОВ «Лінеруа Україна» на виконання умов договору надало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок наданий відповідачем, що підтверджується довідкою про переказ коштів.

В подальшому, 10.11.2023 згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 1 в порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 10112023 від 10.11.2023 ТОВ «Лінеруа Україна» передала ТОВ «Ум Факторинг» право вимоги за кредитним договором від 04.04.2023 року № 3580648.

Станом на 01.12.2023 відповідач борг та нараховані проценти за кредитом не погасила, у зв`язку з чим за вказаним договором наявна прострочена заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості становить 82 000 грн та складається з 10 000 грн - заборгованості за простроченим кредитом, 72 000 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 10 червня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Ум Факторинг» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач немає права дострокової вимоги до відповідача за спірним кредитним договором, оскільки таке право виникає лише на 31 день після одержання боржником від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Ум Факторинг» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Ум Факторинг» задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд обмежився формальним встановленням обставин та ухилився від повного та всебічного дослідження усіх доказів з метою встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи, що мало наслідком ухвалення незаконного рішення.

Вказує, що по справі було надано належні докази зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, проте докази повернення кредиту та процентів за кредитом матеріали справи не містять, що вказує на невиконання відповідачем умов договору.

Наголошує, що висновки суду про передчасність звернення позивача до суду з вказаним позовом за відсутності порушеного права не відповідають дійсності та умовам договору, оскільки відповідач ухилилася від виконання зобов`язань за договором, проценти не сплачувала, внаслідок чого порушила умови зобов`язання.

Вважає, що законом не визначено форму пред`явлення вимоги про повернення кредиту, а тому кредитор вправі пред`явити таку вимогу у будь-який спосіб, у тому числі шляхом пред`явлення позову, що узгоджується з численними висновками, викладеними в постановах Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 04.04.2023 між ТОВ «Лінеруа Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 3580648 про надання коштів споживчого кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 на умовах строковості, зворотності, платності отримала позику в розмірі 10 000 строком на 360 днів шляхом переказу на банківську картку з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка згідно пунктів 1.4.2. та 1.4.1. Договору (а. с. 12-21).

Вказаний договір укладено шляхом обміну електронними повідомленнями та підписано в порядку статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» з накладенням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х494.

Перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 здійснювалося поповненням банківської картки № НОМЕР_1 , № транзакції в системі іPay.ua - 219212883 компанією ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що підтверджується листом вих. № 3675 від 30.11.2023 (а. с. 24).

Таким чином, ТОВ «Лінеруа Україна» зобов`язання за даним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами договору.

10.11.2023 між ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ «Ум Факторинг» укладено договір факторингу № 10112023, за умовами якого ТОВ «Лінеруа Україна» передала ТОВ «Ум Факторинг» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Ум Факторинг» прийняло належні ТОВ «Лінеруа Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги (а. с. 6-9).

Згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 10.11.2023 до ТОВ «Ум Факторинг» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3580648 від 04.04.2023 (а. с. 10).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Так, згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

До відносин споживчого кредитування застосовується Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII та Закон України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII.

Зокрема, частиною четвертою статті 16 Закону № 1734-VIII встановлено право кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці.

При цьому кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Аналіз частини четвертої статті 16 Закону № 1734-VIII дає можливість зробити висновок, що головною умовою для звернення кредитодавця до суду з позовом про дострокове стягнення споживчого кредиту є письмове повідомлення, що дає можливість боржнику виконати вимогу кредитодавця протягом строку, встановленого в договорі чи Законі, внаслідок чого кредитодавець позбавляється права вимагати повернення кредиту достроково.

Загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей (див. постанови Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 344/3627/16-ц (провадження № 61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св19)).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року у справі № 638/13683/15-ц сформовано правові висновки, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги Закону та не дотримавши передбачений договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що спірні правовідносини ґрунтуються на споживчому кредитуванні, а отже при вирішенні спору підлягають застосуванню вимоги законодавства про захист прав споживачів, у тому числі щодо порядку реалізації кредитором права вимагати дострокового повернення споживчого кредиту.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 82 000 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 10 000 грн та заборгованості по процентам - 72 000 грн, розрахунок який наведено у позовній заяві.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення позивачем та отримання відповідачем письмового повідомлення відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, у відповідача ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредиту, а відповідачем такі вимоги було отримано.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору та паспорту споживчого кредиту строк кредитування визначено в 360 днів, порядок повернення кредиту наступний: сума кредиту 10 000 грн, кількість платежів 12 - кожні 30 днів.

Також визначено періодичність внесення платежів: перший платіж у сумі 30,00 грн зі сплати процентів за перший період та 10 платежів по 6 000 грн зі сплати процентів, останній 12 платіж - 16 000 грн, який включає: проценти - 6 000 грн та кредит - 10 000 грн.

Відтак, строк виконання позичальником свого обов`язку з повернення кредиту в сумі 10 000 грн та частини процентів за користування кредитом у розмірі 6 000 грн припадає на останній 12 платіж - 29.03.2024, який на час звернення ТОВ «Ум Факторинг» до суду з цим позовом ще не настав, а тому такі вимоги позивача є передчасними.

Разом з тим, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість по процентах за користування кредитом у сумі 66 000 грн, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ум Факторинг» простроченої заборгованості за кредитним договором № 3580648 від 04.04.2023 у сумі 66 000 грн процентів за кредитом.

В іншій частині вимоги ТОВ «Ум Факторинг» є передчасними і підстав для їх задоволення апеляційним судом не вбачається.

Враховуючи вищевказане, висновки суду першої інстанції про відмову у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що згідно зі статтею 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням по справі нового судового рішення.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову та апеляційної скарги ТОВ «УМ Факторинг», понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3 028 грн та апеляційної скарги в розмірі 4 542 грн, а всього - 7 570 грн підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 6 093,09 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» - задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 10 червня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» заборгованість за простроченими процентами за кредитним договором № 3580648 від 04.04.2023 в сумі 66 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6 093,09 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Т. В. Одринська

О. О. Панченко