ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/56/25 Справа № 703/4811/23 Категорія: 331060000 Головуючий по 1 інстанції Крива Ю.В. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

представник відповідача - адвокат Ігнатенко Володимир Миколайович

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, в якому просив:

встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2013 року по 23 червня 2023 року;

визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 , а саме: на житловий будинок з прибудовою під літ. «А-1, а» та надвірними спорудами: сарай під літерою «Б», літня кухня під літерою «б», сарай під літерою «б1», вбиральня під літерою «Д», гараж під літерою «Е».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що сторони у справі з червня 2013 року розпочали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, мали спільний бюджет та проживали в орендованому будинку по АДРЕСА_2 . В даному будинку сторони проживали з червня 2013 року та в 2014 році, після чого орендували інше житло по АДРЕСА_3 .

За спільною згодою, у вересні 2018 року переїхали проживати в будинок по АДРЕСА_1 . Зі згоди власника будинку з вересня 2018 року по липень 2019 року проживали в ньому без оформлення договору купівлі-продажу.

04 липня 2019 року будинок за вказаною адресою був придбаний сторонами у справі шляхом оформлення договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., який був оформлений на ОСОБА_2 .

З 15 липня 2019 року позивач зареєстрований у будинку по АДРЕСА_1 .

За спільні кошти сторони добудували до будинку коридор, зробили ремонт ванної кімнати, замінили старий паркан на новий, на подвір`ї виклали доріжки з плитки, придбали інше побутове майно та автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 .

В грудні 2022 року на пропозицію відповідача позивач був знятий з реєстрації за вказаною адресою з метою уникнення накладення арешту на будинок, оскільки позивач вчинив ДТП та повинен був відшкодовувати шкоду.

У будинку за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 був зареєстрований з 15 липня 2019 року по 17 грудня 2022 року.

В червні 2023 року між сторонами виник сімейний спір під час якого відповідач викликала працівників поліції з метою, щоб позивач залишив місце свого проживання, тому ОСОБА_1 з червня 2023 року вимушено проживає за іншою адресою.

Факт спільного проживання з відповідачкою за адресою АДРЕСА_1 підтверджується даними постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2023 року, в якій зазначено, що 26 червня 2023 року позивачем за місцем його проживання вчинено правопорушення відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 .

Проживаючи разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстованих шлюбах з іншими особами не перебували. Шлюб у позивача був розірваний 16 березня 2011 року.

Позивач вважає, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін у справі, який набутий ОСОБА_2 за час спільного проживання з позивачем, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судовий збір в розмірі 4 347 грн. 20 коп. компенсовано за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не доведено факту його спільного проживання з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2013 року по 23 червня 2023 року належними та достовірними доказами.

Врахувавши, що позивачем не доведено факту його спільного проживання з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2013 по 23 червня 2023 року, суд дійшов висновку, що підстави для визнання спірного будинковолодіння спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а також визнання за позивачем права власності на його частину також відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення районного суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що зазначені позивачем обставини позову підтверджені як письмовими доказами так і показами свідків. Таким доказам та показам свідків судом надано неналежну оцінку, тому рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню.

У заяві, що надійшла від представника відповідача адвоката Ігнатенка В.М. зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, суд правильно врахував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає залишенню без змін.

25 лютого 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 адвоката Ігнатенка В.М. про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виник спір про поділ майна, що набуте під час проживання без реєстрації шлюбу та перебування їх у фактичних шлюбних відносинах. Встановлення факту спільного проживання позивачу необхідно для підтвердження свого права на спірне майно.

З матеріалів справи, а саме довідки квартального комітету № 9 Смілянської міської ради від 04 вересня 2023 року № 131875 (а.с. 13) вбачається, що ОСОБА_1 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 дійсно проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 протягом 2013 та 2014 років згідно акту, підписаного сусідами.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2023/00703556 від 04 вересня 2023 року (а.с. 11) ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 в період часу з 15 липня 2019 року по 17 грудня 2022 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 20) 04 липня 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

З 2016 року по даний час ОСОБА_2 офіційно працевлаштована та отримувала заробітну плату і дана обставина позивачем не оспорюється. Стороною відповідача додано до матеріалів справи розписку (а.с. 71) про отримання нею в позику коштів в сумі 8 000 доларів США від ОСОБА_3 на придбання спірного будинку.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки, тобто наявності сім`ї у період з червня 2013 по 23 червня 2023 року матеріали справи не містять та правильно врахував, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, оскільки такі докази не є достатніми доказами про наявність в них сім`ї в розумінні ста. 3 СК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано не врахував довідку квартального комітету про проживання сторін за однією адресою в період 2013-2014 років, оскільки така довідка складена згідно акту, підписаного сусідами. Самого акту до матеріалів справи позивачем не додано. Витяг з реєстру територіальної громади про реєстрацію позивача з 15 липня 2019 року по 17 грудня 2022 року у будинку відповідача також не може підтверджувати факту наявності у сторін ознак, притаманних сім`ї чоловіка та дружини, а додані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та заяви про звернення до правоохоронних органів також не свідчать про те, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Інших доказів в підтвердження своїх вимог в частині проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін у справі ОСОБА_1 в суді першої інстанції не надано та в апеляційній скарзі не зазначено.

Тому, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є обґрунтованим.

Що стосується висновку суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання за позивачем права власності на частину будинку з відповідною частиною надвірних спору, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти, тобто спільна праця подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). В разі набуття майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбано. Тому сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що відповідач надала належні докази про придбання будинку за свої особисті кошти, а саме розписку про отримання нею у позику коштів в сумі 8 000 доларів США від ОСОБА_3 на придбання будинку (а.с. 71). Крім того, надала докази неодноразових виїздів за кордон на роботу, що підтверджується відмітками в її закордонному паспорті та отримання за кордоном заробітної плати, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованих доходів, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 27 жовтня 2023 року, що дозволяло їй зробити певні заощадження. Дану обставину підтвердив також свідок ОСОБА_4 , допитаний під час розгляду справи в районному суді.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи позивача про його участь в купівлі будинку та проведенні в ньому ремонту, оскільки єдиним джерелом його доходу була пенсія по інвалідності, розмір якої є незначним, а інші доводи про доходи позивача не підтверджено жодними доказами, які були б долучені до матеріалів справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про доведеність вимог проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу показами свідків, оскільки покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Інших, передбачених законодавством доказів підтвердження такої вимоги апелянтом не надано. Не можуть бути підставою для скасування рішення також доводи апеляційної скарги про участь позивача у придбанні майна для спільного користування, витрат на утримання будинку та проведення в ньому ремонту, так як в підтвердження таких вимог скаржник не надав будь-яких доказів, а його вимоги зводяться фактично до доводів, вказаних в позовній заяві, яким районний суд дав належну оцінку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Судді