Номер провадження: 22-ц/813/2631/25
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30 вересня 2024 року у складі судді Павлик І.А.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживає з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який є йому рідним дядьком. ОСОБА_2 є інвалідом І групи внаслідок психічного розладу, хворіє на психічне захворювання, яке призводить до того, що він має обмеження життєдіяльності щодо самообслуговування, спілкування, контролю за своєю поведінкою. ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується «Висновком лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу» від 25.11.2003. До 2015 року ОСОБА_2 доглядала його мати ОСОБА_3 , однак ІНФОРМАЦІЯ_3 вона померла. Інших родичів у нього немає. ОСОБА_2 не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного догляду, він може цим самим поставити себе у скрутний матеріальний стан, стати жертвою недобросовісних осіб, завдати собі шкоди. У зв`язку з чим, заявник просить суд визнати ОСОБА_2 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити ОСОБА_1 його опікуном.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_2 є двоюрідним дядьком ОСОБА_1 , отже не може вважатися членом сім`ї ОСОБА_2 у розумінні ч. 1 ст. 296 ЦК України, не є його близьким родичем, а тому ОСОБА_1 не є суб`єктом, який має право звертатися до суду із заявою про визнання особи недієздатною.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушені норми матеріального права, зокрема висновки Верховного Суду у постанові від 28.02.2024 у справі №372/3474/21 не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки зроблені при інших обставинах. Зокрема у справі, яку розглядав Верховний Суд особи не були родичами, родинний зв`язок взагалі був відсутній, а інша особа не проживала з особою, яку визнають недієздатною. Натомість у даній справі №522/14829/22 зовсім інші обставини та статус заявника, оскільки ОСОБА_1 є родичем ОСОБА_2 , близько 10 років ОСОБА_1 проживає із ОСОБА_2 та доглядає його, як його близький родич. Інших родичів у ОСОБА_2 немає. Крім того, не підлягають застосуванню норми КЗпП України та Закону України «Про запобігання корупції», на які посилається суд першої інстанції, оскільки вони регулюють інші правовідносини при інших обставинах.

Також судом порушені норми процесуального права, оскільки суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання 30.09.2024 та розглянув справу без участі заявника, позбавивши його можливості надати свої пояснення та прийняти участь у справі.

Позиція заінтересованої особи в суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 13.02.2025 з`явився: скаржник ОСОБА_1 , його представник - адвокат Гаврилюк А.А. та ОСОБА_2 , особа, щодо якої вирішується питання про визнання її недієздатності.

Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації подано подання про призначення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 опікуном над гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі, за проведеною перевіркою по архіву інформації про наявність дружини, дітей та інших близьких родичів у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено.

Встановлено, що в судовому засіданні суду першої інстанції 22.05.2024 ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 є його троюрідним дядьком, а потім, у судовому засіданні 29.05.2024 зазначив, що є його двоюрідним дядьком.

Згідно відомостей Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону України ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в період з 22.02.2022 по теперішній час в базі даних не виявлено.

По справі виникли правовідносини щодо залишення заяви без розгляду.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права та мотиви прийняття, викладених в апеляційній скарзі доводів

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (ч. 3 ст. 296 ЦПК України).

Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Статтею 9 СК України встановлено коло осіб, сімейні відносини між якими регулюються СК України, зокрема це подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі.

Так, суд першої інстанції у своїй ухвалі, із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну член сім`ї, вірно зазначив, що членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). При цьому, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Із вказаного рішення Конституційного Суду України слід дійти висновку, що заявнику ОСОБА_1 для визнання його членом сім`ї ОСОБА_2 , окрім спільного проживання, необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Разом з тим, частиною 3 статті 296 ЦПК України передбачено можливість подання заяви про визнання фізичної особи недієздатною також і близькими родичами.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», близькі особи - члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

В постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21, на яку послався суд першої інстанції, викладено правовий висновок, згідно якого близькими родичами є особи, які мають особливі права та обов`язки через тісні стосунки між собою.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання (Постанова Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17, провадження № 61-17628св19).

Апеляційним розглядом справи встановлено, що відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Ш1-163959-ф/л, заявник ОСОБА_1 зареєстрований за однією адресою разом із ОСОБА_2 та фактично проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

За таких обставин, суду першої інстанції необхідно перевірити наявність критеріїв віднесення ОСОБА_1 до кола членів сім`ї ОСОБА_2 , а саме: наявність між ними взаємних прав та обов`язків, спільного проживання, ведення спільного побуту, з урахуванням наданої при зверненні до суду ОСОБА_1 вищевказаної копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Ш1-163959-ф/л, а також копії паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно з якими їх зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_1 .

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не належить до членів сім`ї чи є близьким родичем ОСОБА_2 , є передчасними.

Висновки про недопущення надмірного формалізму при вирішенні судом питань, пов`язаних з реалізацією особою свого права на доступ до правосуддя, викладені також у постановах Верховного Суду, зокрема від 26 грудня 2019 року у справі № 367/8573/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17, від 09 липня 2019 року у справі № 826/6479/18.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції не дотримався належним чином вимог процесуального закону, а тому дійшов помилкового висновку, у зв`язку з чим ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 30 вересня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи до Приморського районного суду м.Одеси для продовження розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є доведеними частково, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстави, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30 вересня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.02.2025

Головуючий

Судді: