ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика Володимира Анатолійовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив визнати за ним право власності на самочинно збудовані та реконструйовані об`єкти, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: реконструйований склад літ. Ж-1 пл. 45,3 кв.м за прибудованими приміщеннями тамбуру № 3 (літ. Ж) пл. 6,3 кв.м, та кабінету № 4 (літ. «Ж») пл. 14,5 кв.м, а також новобудови: майстерня (літ. Р-1) пл. 66,3 кв.м та 65,3 кв.м, та вбиральня (літ. Т-1) пл. 1,3 кв.м.

В обґрунтування позову зазначено, що він є власником 1/100 частин промислових споруд по АДРЕСА_1 . У період з 2018 по 2020 року ним було здійснено реконструкцію складу літ. Ж-1 площею 45,3 кв.м, за рахунок добудови приміщення тамбуру № 3 літ. Ж площею 6,3 кв.м та кабінету № 4 літ. «Ж» площею 14,5 кв.м. Загальна площа самочинних добудов становить 20,8 кв.м, за рахунок яких загальна площа складу літ. Ж-1 збільшилась і становить 66,1 кв.м. А також ним було здійснено новобудови: майстерня літ. Р-1, площею 66,3 кв.м та 65,3 кв.м, разом 131,6 кв.м; вбиральня літ. Т-1 площею 1,3 кв.м. Загальна площа реконструйованої будівлі та самочинного будівництва (літ. Ж-1, літ. Ж, літ. Р-1, літ. Т-1) складає 199 кв.м. Згідно з проведеною 18.02.2020 ПП ПБТІ «Інвентаризатор» технічною інвентаризацією вказане будівництво визнано самочинним.

На його звернення від 11.03.2020, за результатом проведеного 06.07.2020 засідання тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, йому було рекомендовано вирішити порушене питання узаконення самочинного будівництва у судовому порядку.

15.09.2023 між ним та Полтавською міською радою було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в його користування строком на 5 років було передано дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 : кадастровий номер :19:003:1012, загальною площею 0,3756 га, для експлуатації та обслуговування промислових будівель, та кадастровий номер :19:003:0174, загальною площею 0,2613 га, для експлуатації та обслуговування території проїзду спільного користування.

Оскільки самочинне будівництво здійснене у відповідності до державних будівельних норм, земельна ділянка відведена йому у передбаченому законом порядку, позивач просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудовані та реконструйовані об`єкти будівництва.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відмовлено у повному обсязі.

Рішення місцевого суду обґрунтоване тим, що матеріали справи не містять даних на підтвердження факту звернення позивача до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності, та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку. Інформація про наявність дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутні. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника адвоката Бибика В.А.

В апеляційній скарзі представник позивача просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду суперечать фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції, вказуючи, що матеріали справи не містять даних на підтвердження факту звернення позивача до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, не врахував, що такий орган ліквідований 15.09.2021 без правонаступництва. Компетентним органом, до якого звертався позивач 11.03.2020, є Управління з питань містобудування та архітектури виконкому Полтавської міської ради, яким було рекомендовано позивачу звернутись до суду. Суд першої інстанції також не надав належної оцінки договору оренди землі від 15.09.2023, відповідно до якого позивачу у передбаченому законом порядку були передані в користування земельні ділянки під вже збудоване нерухоме майно, у складі якого наявне самочинне будівництво. Отже, позивачем виконано всі умови, передбачені ч. 3 ст. 376 ЦПК України, для визнання за ним права власності на самочинне будівництво.

02.01.2025, поштовим відправленням від 30.12.2024, тобто в межах встановленого апеляційним судом процесуального строку, до апеляційного суду від представника відповідача, Полтавської міської ради, надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній зазначав, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 14.10.2005 є власником 1/100 частини промислових споруд по АДРЕСА_1 . В користування покупця перейшло: АЗС-Ж загальною площею 45,20, що складає 1/100 ідеальну долю (а.с. 5). Право власності за позивачем на вказане нерухоме майно зареєстровано 31.10.2005. (а.с. 7)

Згідно з технічним паспортом на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленим ПП ПБТІ «Інвентаризатор» 18.02.2020, при проведенні технічної інвентаризації наявна примітка про відсутність документів, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме: прибудова літ. «Ж»: приміщення тамбур № 3 пл. 6,3 кв.м, кабінет № 4 пл. 14,5 кв.м, до складу літ. «Ж-1». А також майстерня літ. «Р-1», вбиральня літ. «Т-1». (а.с. 8-13)

Відповідно до наданого на замовлення позивача Звіту ПП ПБТІ «Інвентаризатор» про проведення технічного обстеження № 801-59 від 02.03.2020 об`єкта самочинної реконструкції та будівництва по АДРЕСА_1 , виконаного експертом ОСОБА_2 , за результатом проведеного технічного обстеження встановлено можливість надійної і безпечної експлуатації об`єкта самочинної реконструкції та будівництва. (а.с. 14-24)

Також, судом установлено, що 15.09.2023 між ОСОБА_1 та Полтавською міською радою був укладений договір оренди землі від 15.09.2023, відповідно до якого в користування ОСОБА_1 передано земельну ділянку з кадастровим номером :19:003:1012, площею 0,3756 га, для експлуатації та обслуговування промислових будівель, та земельну ділянку з кадастровим номером :19:003:0174, площею 0,2613 га, для експлуатації та обслуговування території проїзду спільного користування (а.с. 35-40). Договір зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів оренди землі вчинено запис № 19-п від 10.10.2023.

Згідно з листом Управління з питань містобудування та архітектури № 01-02-01-15/137 від 07.07.2020 та приєднаним витягом із Протоколу № ПР№ 01.3/04 від 06.07.2020 при розгляді тимчасовою комісією з розгляду питань самочинного будівництва в м. Полтаві питання самочинно виконаного будівництва майстерні літ. «Р-1», площею 131,6 кв.м, вбиральні літ. «Т-1» площею 1,3 кв.м та самочинно виконаної реконструкції складу літ. «Ж-1» за рахунок добудови площею 20,8 кв.м на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , рекомендовано вирішувати вказане питання в судовому порядку. (а.с. 26-27)

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з відсутності інформації про наявність дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації, а також матеріали справи не містять даних на підтвердження факту звернення позивача до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. (ч. 4 ст. 263 ЦПК України)

У постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 761/43044/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо застосування статті 376 ЦК України, а саме, що згідно із частиною першою вказаної статті самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

При розгляді справ, пов`язаних із самочинним будівництвом, слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2019 року справа № 306/2140/17, від 18 лютого 2019 року справа № 308/5988/17-ц, від 05 червня 2019 року справа № 509/2959/17, від 26 грудня 2018 року справа № 727/720/17, від 07 лютого 2018 року справа № 127/18746/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи реконструйований склад літ. Ж-1 пл. 45,3 кв.м за рахунок прибудов (тамбуру № 3 (літ. Ж) пл. 6,3 кв.м, кабінету № 4 (літ. «Ж») пл. 14,5 кв.м, а також новобудови: майстерня (літ. Р-1) загальною площею 131,6 кв.м, та вбиральня (літ. Т-1) пл. 1,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктами самочинного будівництва. Рік спорудження/реконструкції, згідно з технічним паспортом, - 2018.

Позивачем не заперечується, що прибудову до складу літ «Ж-1» та будівництво майстерні літ. «Т-1» та вбиральні літ «Т-1» здійснені ним без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, у передбаченому законом порядку до експлуатації не приймались.

Земельна ділянка, на якій збудоване вказане нерухоме майно, передана позивачу у користування на підставі рішення міської ради від 15.09.2023, тобто під уже збудоване нерухоме майно.

Разом із тим, у справі, яка переглядається, відсутні дані щодо дотримання позивачем визначеної чинним законодавством процедури прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів нерухомого майна, а суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Таким чином, установивши, що спірне нерухоме майно у передбаченому законом порядку до експлуатації не приймалось, даних щодо звернення позивача до компетентного органу стосовно узаконення самочинно збудованого нерухомого майна, а також про відмову цього органу у вирішенні спірного питання, матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що він звертався 11.03.2020 до Управління з питань містобудування та архітектури виконкому Полтавської міської ради та за результатом проведеного 06.07.2020 тимчасовою комісіє з розгляду питань самочинного будівництва засідання йому було рекомендовано звернутись до суду, - не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про недотримання позивачем досудового порядку звернення до компетентного органу стосовно узаконення самочинного будівництва.

Апеляційний суд зазначає, що на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом (24.11.2023) органом, уповноваженим державою на здійснення контролю за додержанням вимог законодавства у сфері будівництва, містобудування та архітектури була Державна інспекція архітектури та містобудування України (ДІАМ).

Невірне зазначення судом першої інстанції уповноваженого органу у спірних правовідносинах не є підставою для скасування законного по суті рішення суду.

Представник скаржника, адвокат Бибик В.А., під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції заявою від 23.12.2024 долучив відповідь ДІАМ за вих № 5959/03/18-24 від 19.11.2024 на звернення від 04.11.2024, яка до уваги апеляційним судом не приймається, враховуючи межі апеляційного перегляду справи (ст. 367 ЦПК України), оскільки такий доказ є новим доказом, здобутим після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, і не був предметом оцінки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний об`єкт самочинного будівництва у передбаченому законом порядку в експлуатацію не приймався, до звернення до суду із вказаним позовом позивачем не було дотримано процедури звернення до компетентного органу стосовно узаконення самочинного будівництва, а також рішення про відмову цього органу у вирішенні спірного питання матеріали справи не містять (відповідь на звернення громадян не є таким рішенням), а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика Володимира Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.Ю. Кузнєцова

О.О. Панченко