Справа № 601/83/22
Провадження № 2/601/43/2025
У Х В А Л А

26 лютого 2025 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Клим Т.П.,

при секретарі судового засідання Коляді О.В.,

представника позивача адвоката Коцюби Н.Я.,

представника відповідача адвоката Булави О.П.,

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача адвоката Коцюби Н.Я про постановлення судом окремої ухвали по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кременецької міської ради про скасування державної реєстрації права власності,-

встановив:

В провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Кременецької міської ради про скасування державної реєстрації права власності на адміністративну будівлю.

06 лютого 2025 року представник позивача адвокат Коцюба Н.Я. надіслала заяву про постановлення у справі окремої ухвали. Зазначивши, що Постановою Верховного суду від 11 вересня 2024 року у даній справі, за касаційною скаргою позивача рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 березня 2023 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищевказаною Постановою Верховного суду від 11 вересня 2024 року встановлено, що справах № 1909/2769/12, № 601/90/16, № 601/2565/19 судами вже було оцінено рішення Лідихівської сільської ради про видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства від 26 листопада 2019 року серія ТР-ІХ №015322, та саме свідоцтво про право власності на предмет того, чи може воно бути підставою для отримання ОСОБА_2 права власності на адміністративну будівлю, та вважатися таким, що містить передбачену законодавством відмітку підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідчену підписом керівника такого підприємства.

Оскільки оскаржувана державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на адміністративну будівлю здійснена на підставі цього ж свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на майновий пай від 26 листопада 2019 року серія НОМЕР_1 , яке є неналежним правовстановлюючим документом, то Верховний Суд вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача ОСОБА_1 у цій справі за встановлених фактичних обставин є належним та ефективним.

Обставинами, встановленими у справах №1909/2769/12, №601/90/16, №601/2565/19, зокрема в частині напису «у рахунок вартості майнового сертифіката виділено будівлю адмінбудинку вартістю 119 016 (сто дев`ятнадцять тисяч шістнадцять) гривень», вчиненого головою Лідихівської сільської ради на зворотній стороні сертифіката ОСОБА_2 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 26 листопада 2019 року серія ТР-ІХ № 015322 визнано недійсним.

Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально та акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому законом порядку. Проте у ОСОБА_2 такий правовстановлюючий документ був відсутній і жодних підстав для оформлення права власності і відповідно державної реєстрації такого права власності не було ні у відповідача ні у державного реєстратора.

Проте державний реєстратор Смолінчук О.М. на підставі неналежних правовстановлюючих документів здійснив державну реєстрацію права власності на адміністративну будівлю за ОСОБА_2 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно де відповідно є зазначено згідно яких документів було здійснено державну реєстрацію додається).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією із засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону Державний реєстратор:

-встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема - відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

-перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

-під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником;

-під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

23 грудня 2019 року державним реєстратором Смолінчук О.М., без дотримання вимог та приписів вищезазначеного Закону, зареєстровано право власності за реєстраційним номером 234 за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - адміністративну будівлю за адресою АДРЕСА_1 , хоча відповідач ОСОБА_2 не був власником адміністративної будівлі та не мав жодних правових підстав та правовстановлюючих документів для здійснення державної реєстрації права власності.

З огляду на наведене, представник позивача вважає що ці обставини можуть свідчити про вчинення відповідачем ОСОБА_2 та державним реєстратором Смолінчук Олександром Миколайовичем кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 358, 366 КК України, а також враховуючи, що перевірку повідомлених обставин здійснюють правоохоронні органи, відповідно до ст. ст. 214, 216 КПК України, вважає за необхідне довести про вказані факти до відома Кремецьку окружну прокуратуру Тернопільської області.

У судовому засіданні представник позивача підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Представник відповідача посилаючись на необґрунтованість клопотання позивача, просив відмовити у їх задоволенні.

Суд, розглянувши заявлене представником позивача клопотання, вислухавши думку учасників справи, дійшов до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Згідно з ч. 5 ст. 262 ЦПК України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Представником позивача Коцюбою Н.Я. у заявленому клопотанні, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали.

Судом не встановлено достатніх даних для висновку про наявність порушень законодавства, які містять ознаки кримінального правопорушення.

Крім цього, позивач не позбавлений права самостійно звернутись до органів поліції з відповідною заявою про вчинені, на його думку, кримінальні правопорушення.

Таким чином, законних підстав для постановлення окремої ухвали судом не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали слід відмовити.

Керуючись ст. 262 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Коцюби Н.Я про постановлення окремої ухвали у справі по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кременецької міської ради про скасування державної реєстрації права власності, - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути викладені в апеляційній скарзі, поданій на рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлено 26.02.2025.

Головуючий: