Справа № 199/4682/24
Провадження № 2/202/757/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

при секретарі Куліш А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 271 462, 02 гривень. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №8/2007/842-К/1380-Н, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на суму 31 570, 00 доларів США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2014 року у справі №199/14099/13-ц стягнуто солідарно з Відповідачів 1, 2, 3 заборгованість за кредитним договором №8/2007/842-К/1380-Н від 26 вересня 2007 року у розмірі 456 635,53 гривень.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2021 у справі №199/14099/13-ц замінено стягувача у виконавчих листах Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/14099/13-ц з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп».

Рішення суду про стягнення заборгованості з відповідачів станом на дату подачі позову не виконано, а тому вважають, що є підстави для стягнення з відповідачів інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 271 462, 02 гривень у відповідності до ст. 625 ЦК України.

11 листопада 2024 року ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська було відкрито загальне позовне провадження у справі №199/4682/24 та призначено підготовче судове засідання.

06 грудня 2024 року представником відповідача ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2021 року у справі №199/14099/13-ц замінено стягувача у виконавчих листах Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з ПАТ КБ "Надра" на його правонаступника ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" одночасно було відмовлено Позивачу у поновленні строку для пред`явлення до примусового виконання дублікату виконавчого листа по справі №199/14099/13-ц та у видачі дублікату виконавчого листа. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року по справі № 199/14099/13-ц було задоволено заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та визнано виконавчий лист по справі №199/14099/13-ц від 31.07.2014, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Надра» заборгованість у розмірі 460076,53 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Представник відповідача вказує, що між сторонами виникли натуральні зобов`язання, до яких не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України. Просить відмовити в задоволенні позову із посиланням на те, що оскільки строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа закінчився, тож правовідносини між сторонами трансформувались у натуральне зобов`язання, до яких не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України.

12 грудня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в якому вказують, що правові висновки Верховного суду, на які посилається представник відповідача не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки в даних справах кредитор не отримав судового захисту порушеного права на погашення заборгованості за сумою позики та процентами у зв`язку зі спливом позовної давності, що має наслідком перетворення зобов`язання сторін у натуральне.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 будучі неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у жодне судове засідання не з`явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №8/2007/842-К/1380-Н, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на суму 31 570, 00 доларів США.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2014 року у справі №199/14099/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №8/2007/842-К/1380-Н від 26 вересня 2007 року у розмірі 456 635,53 гривень.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2021 у справі №199/14099/13-ц заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання задоволено частково, замінено стягувача у виконавчих листах Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/14099/13-ц, у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання та у заміні стягувача у виконавчому листі було відмовлено.

В той же час, 12 червня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу, якою визнав виконавчий лист по справі №199/14099/13-ц від 31.07.2014, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Надра» заборгованість у розмірі 460076,53 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.

За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначено наступне: Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Така позиція викладене, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22).

Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

25 січня 2021 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у видачі дубліката виконавчого листа, у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання та у заміні стягувача у виконавчому листі було відмовлено.

12 червня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська визнав виконавчий лист по справі №199/14099/13-ц від 31.07.2014, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Надра» заборгованість у розмірі 460076,53 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у видачі дубліката виконавчого листа, у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли натуральні зобов`язання, до яких положення ст. 625 ЦК України не застосовуються, адже вимога не може бути захищена в судовому (примусовому порядку).

Посилання позивача на те, що він не отримав судового захисту порушеного права на погашення заборгованості за сумою позики та процентами у зв`язку зі спливом позовної давності суд не приймає, оскільки первісний кредитор та стягувач - ПАТ КБ «Надра» правом захисту свого порушеного права скористався, однак з власних причин не реалізував його протягом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, не скориставшись своїм правом щодо отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 141, 264-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.02.2025 року.

Суддя О. В. Маринін