Справа № 353/99/25
Провадження № 2/353/155/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н. І.,

з участю секретаря судового засідання Гаврилів Х.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_4 . Свої вимоги обґрунтовував тим, що його тітці належало вищевказане будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 тітка ОСОБА_4 померла. Ще за життя вона склала заповіт, яким на випадок смерті заповіла все належне їй майно йому, а у випадку продажу житлового будинку, то заповіла його в рівних частинах йому та його братам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за заповітом на все належне їй майно. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подали до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. заяви про відмову від спадщини на його користь.

Після смерті ОСОБА_4 він прийняв спадщину, шляхом подачі у шестимісячний термін заяви про прийнятя спадщини.

Однак в нотаріальному порядку йому відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на вказане нерухоме майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме оригіналу свідоцтва про право власності на житловий буднок від 31.08.2000 року та оригіналу свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2004 року.

Вказав, що вищевказані документи втрачені.

У зв`язку з вищевказаним, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив справу розглянути без його участі в судовому засіданні.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовне судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду надіслали клопотання (а.с. 68, 71), в яких позов визнали, просили розгляд справи провести без їх участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав:

Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 5 Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виданої Кутищенським старостинським округом Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 4 від 14.01.2024 року (а.с. 7) станом на 01.07.1990 року за ОСОБА_4 (тітка позивача), ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була головою двору, та її матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значився житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який побудований до 05.08.1992 року та числився як колгоспний двір.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.08.2000 року, виданого виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради (а.с. 5) в цілому житловий буднок, розташований по АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить в рівних частках кожному ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Дані відомості також підтверджуються випискою з інвентаризаційних матеріалів № 80429 від 03.06.2024 року, виданою обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2004 року, виданого державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори Керничною М.В. (а.с. 6), спадкоємцем майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочка ОСОБА_4 (тітка позивача). Спадкове майно складається з 1/2 (половини) житлового саманного будинку житловою площею 54,1 кв.м., загальною площею 83,0 кв.м. і відповідної частини господарських будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 408874698 від 21.01.2025 року (а.с. 9) будинок по АДРЕСА_1 житловою площею 54,8 кв.м., загальною площею 83,0 кв.м. на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (тітка позивача).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (тітка позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3 зворот). Ще за життя ОСОБА_4 (тітка позивача) посвідчила заповіт, яким все належне їй майно і все на що вона по закону матиме право на день її смерті, заповіла своєму племіннику ОСОБА_1 (позивач) на той випадок, коли він буде тут проживати, а у випадку продажу житлового будинку то заповіла його в рівних частинах племінникам ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (відповідач) та ОСОБА_2 (відповідач), що підтверджується копією заповіту від 06.11.2009 року (а.с. 11) та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25919832 від 21.01.2011 року (а.с. 37 зворот).

В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті тітки ОСОБА_4 , оскільки у шестимісячний термін подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с. 35 зворот). Відповідно до довідки Кутищенського старостинського округу № 14 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 3 від 14.01.2024 року (а.с. 12) ОСОБА_4 (тітка позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була постійною жителькою с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області та на день смерті була зареєстрована та проживала одна по АДРЕСА_1 . Від імені померлої ОСОБА_4 у сільській раді посвідчувався заповіт за № 21 від 06.11.2009 року, який не скасовувався і не відмінявся.

Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 55/2013 від 26.03.2013 року, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. (а.с. 35-67), з якої вбачається, що ОСОБА_1 (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_4 , який прийняв спадщину та частково оформив спадщину (а.с. 55 зворот, 61 зворот), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. ОСОБА_3 (відповідач) 29.03.2013 року, а ОСОБА_2 (відповідач) 02.04.2013 року подали приватному нотаріусу Івано-Франківського районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. заяви (а.с. 43, 45), якими відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_4 .

Позивачу ОСОБА_1 в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. № 522/02-31 від 26.07.2024 року (а.с. 15).

Як вбачається з оголошень в газеті «Злагода» від 17.01.2025 року слід вважати недійсними втрачені документи: свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене ОСОБА_7 , державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори 19.05.2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 825, видане на ім`я ОСОБА_4 (тітка позивача); Свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , видане Кутищенською сільською радою 31.08.2000 року на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (тітка позивача) (а.с. 13-14).

Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивача, питання про повернення судового збору не вирішується.

На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1223, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 13, 82, 142, 206, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителем АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийН. І. ЛУЩАК