Справа № 461/7220/22 Головуючий у 1 інстанції: Юрківа О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2069/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Псярук О.В.

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника АТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». У квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.08.2010 у розмірі 97 310,40 грн, з яких станом на 27.02.2019: 49488,12 грн заборгованість по тілу кредиту; 17 899,43 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 24 112,11 грн пеня за прострочене зобов`язання, 700,72 грн пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн; 500 грн штраф (фіксована частина); 4610,02 грн штраф (процентна складова). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019, яке набрало законної сили, позов задоволено частково та стягнуто з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.08.2010 в розмірі 49 488,12 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту, та судові витрати в розмірі 1921, 00 грн.

В межах виконавчих проваджень № АСВП 66925164 та № АСВП 67052324 рішення суду було виконано, заборгованість погашена, а виконавчі провадження закриті. Позивач стверджує, що банк продовжив незаконно стягувати заробітну плату з ОСОБА_1 , тому виникла переплата. Стверджує, що сума переплати та незаконно стягнених відповідачем коштів з нього становить 16 000, 00 грн. Вважає, що банком незаконно проводились стягнення з його рахунків та з кредитних карток, із зарплати. Він звертався до відповідача з заявами про виплату незаконно стягнених грошових коштів, однак працівники банку у письмових листах пояснювали, що такі стягнення проводяться за кредитним договором. У зв`язку з тим, що у процесі виконання рішення суду заборгованість була погашена, такі стягнення є незаконним та безпідставними.

ОСОБА_3 зазначає, що затягування відповідачем процесу виплати незаконно стягнених з позивача грошових коштів, порушення ним своїх зобов`язань за законом, та наступна відмова у виплаті відшкодування, забрало позивачу значну частину робочого та вільного часу, спричинило значні душевні хвилювання, оскільки через постійне звертання в різні інстанції, телефонні переговори позивач постійно відлучався з робочого місця, мало часу проводив з сім`єю, став дратівливим, що вплинуло на родинні стосунки, стосунки з безпосереднім керівництвом, колегами по роботі та друзями.

13.04.2023 позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 83 276, 15 грн та 16 000, 00 грн моральної шкоди.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2023 у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що рішенням суду було порушено права споживача і вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», відбулося подвійне стягнення боргу з позивача і в порядку виконання рішення суду ДВС і банком самостійно, ту саму суму із заробітної плати позивача. Відтак необхідно зобов`язати АТ КБ «Приват Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором та повернути надлишково стягнуті кошти.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 у користь AT КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.08.2010 в розмірі 49 488,12 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. У задоволенні решти вимог, а саме: вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені і штрафів, - відмовлено. Рішення суду було виконано, заборгованість погашена, а виконавчі провадження закриті. Проте, відповідач продовжив незаконно стягувати заробітну плату з позивача. АТ КБ «ПриватБанк» продовжив незаконно стягувати кошти з рахунків. Представник банку вказував, що такі нарахування проводяться за кредитним договором. Однак, такі стягнення є незаконні, оскільки рішення суду виконано в повному обсязі і відсутні підстави для стягнення іншої суми коштів, окрім тої, яка визначена рішенням суду. Банк безпідставно здійснював незаконні стягнення коштів (нарахування) із зарплатного рахунку та кредитної картки за відсутності правових підстав.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги: стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 83 276,15,00 грн, моральну шкоду в розмірі 16 000,00 грн та судові витрати в сумі 8 000,00 грн.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник Винниченко М.П. підтримали апеляційну скаргу, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишак О.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23.04.2020, частково задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 30.08.2010 у розмірі 49 488,12 грн заборгованості за тілом кредиту та 0,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками, 1921,00 грн судових витрат. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені і штрафів відмовлено.

Встановлено, що в межах виконавчих проваджень № АСВП 66925164 та № АСВП 67052324 рішення суду від 07.08.2019 було виконано, заборгованість погашена, а виконавчі провадження закриті, що стверджується витягом з реєстру виконавчих проваджень від 30.12.2022.

11.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до начальника Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з заявою про здійснення перерахунку заборгованості перед АТ КБ «Приват Банк» суми рішення суду та перерахунок вартості послуг виконавчої служби. Також просив зняти заборону з рахунків інших банків, оскільки він погасив заборгованість.

17.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до керівника районного управління АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення йому заробітної плати понаднормово утриманої, оскільки рішення суду у справі № 466/2720/19 виконано із переплатою в розмірі 16 000,00 грн.

З відповіді АТ КБ «Приват Банк» від 23.03.2022 вбачається, що списання коштів є договірним списанням в рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за ОСОБА_1 у банку. Отже, порушень з боку банку не допущено, адже АТ КБ «ПриватБанк» діяв згідно з нормами чинного законодавства України, а також у рамках договірних відносин з клієнтом. Банк має право списувати кошти з рахунку клієнта у межах сум, що підлягають сплаті банку.

14.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про здійснення перерахунку заборгованості по карті універсальна з урахуванням рішення суду №466/2720/19 від 07.08.2019 та його погашень.

З відповіді АТ КБ «Приват Банк» від 22.04.2022 вбачається, що поточна заборгованість ОСОБА_1 перед банком складає за рахунком НОМЕР_1 50 781, 00 грн та за рахунком НОМЕР_2 4240, 00 грн.

Відповідно до довідки від 01.08.2022 виданою АТ КБ «Приват Банк» станом на 01.08.2022 ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ «Приват Банк».

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 в справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19) зазначено:

«тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першоїтретьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду від 05.12.2018 в справі № 346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду від 03.05.2018 в справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18))».

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18) зазначено:

«Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Таких обставин апеляційним судом встановлено не було».

Як відомо з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» переплати в розмірі 16 000,00 грн та в подальшому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 83 276, 15 грн переплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на проведені ними розрахунки, однак такі не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки не містять необхідних об`єктивних даних про те, як саме обчислено заявлені до стягнення суми, що позбавляє суд можливості перевірити достовірність та правильність здійснення позивачем розрахунку.

На стадії апеляційного розгляду представником позивача подано Висновок експерта від 17.06.2024 № 16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 . Згідно з вказаним розрахунком розмір грошових коштів, надмірно стягнутих банком згідно з рішенням суду у справі № 466/2720/19, становить 43 335,69 грн.

Визначена експертом сума суттєво відрізняється від заявленої позивачем у позові. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача зазначив про неправильність проведених ним розрахунків, які були долучені у суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може взяти до уваги вказаний висновок експерта як доказ, оскільки такий не подавався стороною позивача в суді першої інстанції та позивачем не наведено жодних мотивів неможливості подання такого до суду першої інстанції чи труднощів у цьому, що підтвердив представник позивача у суді апеляційної інстанції.

Обставин, за яких можливе дослідження нових доказів в апеляційній інстанції, апеляційним судом встановлено не було.

З огляду на вказане, відстутні підстави для задоволення позову в цій частині.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

Позивач не надав доказів на підтвердження завдання відповідачем йому моральної шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вину останнього в її завданні, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст постанови складено: 07.03.2025

Головуючий

Судді