ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/185/25 Справа № 216/2430/21 Суддя у 1-й інстанції - ЦИМБАЛІСТЕНКО О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Черняєвої С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/2430/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, 3% річних та інфляційних втрат, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Цимбалістенко О.В., -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтували тим, що ОСОБА_1 був власником автомобіля Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 26.05.2008 ОСОБА_1 видав на ОСОБА_2 огли довіреність на право представництво інтересів власника, пов`язане з експлуатацією, продажем автомобіля. 19.08.2010 ОСОБА_2 надав довіреність на ОСОБА_3 , якою надано право на представництво інтересів власника, пов`язане з експлуатацією та ремонтом спірного автомобіля.

17.08.2011 о 03.10 год. відповідач, керуючи автомобілем марки Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Р-18 Житомир-Сквира-Володарка-Ставище (133 км), не дотримався як найближче правого краю проїжджої частини дороги, під час зустрічного роз`їзду, не витримав безпечного інтервалу та внаслідок засліплення не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, і не змінюючи смугу руху, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки Рено, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

18.01.2012 Центрально-Міським районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова вступила в законну силу 30.01.2012 року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , заподіяний матеріальний збиток, який згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/03/12 станом на 21.03.2012 становив 111 725,00 грн.

Додатковим експертним висновком автотоварознавчого дослідження №Д33/06/16 від 30.06.2016 був уточнений матеріальний збиток до 223 259,52 грн. Позивач вказаний автомобіль віддав на розбір та отримав кошти в сумі 5 700,00 грн., а тому матеріальний збиток зменшився та складає 217 559,52 грн.

На підставі досягнутої усної угоди ОСОБА_2 у добровільному порядку сплатив власнику автомобіля 111 726 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того 22.08.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду, ОСОБА_2 заявив до ОСОБА_3 вимогу про відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) та відшкодування моральної шкоди. Рішенням від 09.07.2015 позовні вимоги задоволені частково. 27.10.2015 апеляційний суд Дніпропетровської області залишив рішення без змін, 10.02.2016 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, якою скасував судові рішення першої та апеляційної інстанції.

При розгляді в суді першої інстанції, 01.03.2017 була постановлена ухвала про залишення позовної заяви без розгляду.

17.03.2017 ОСОБА_2 подав позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням суду від 13 травня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено, вказане рішення апеляційною інстанцією залишено в силі.

Врахувавши підстави відмови в задоволенні позовних вимог, позивачі звернулися 29 квітня 2021 року до суду з позовом, що розглядається, позовні вимоги у якому, в процесі розгляду справи збільшили та просили:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 234 322,63 грн., що складається з 105 834,52 грн. вартість завданої матеріальної шкоди; 107 815,71 грн. сума інфляції за весь час прострочення виплати боргу (105 834,52 грн.) за період з 01.07.2016 по 01.01.2023; 20 672,4 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2016 по 01.01.2023 та понесені судові витрати;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість завданих збитків в розмірі 247 367,32 грн., що складається з 111 726 грн. сума сплачена ОСОБА_2 у 2013-2014 позивачу ОСОБА_1 в рахунок завданих ОСОБА_3 збитків внаслідок ДТП в порядку зворотної вимоги (регресу); 113 818,04 грн. сума інфляції за весь час прострочення виплати боргу (111 726 грн.) за період з 01.07.2016 по 01.01.2023; 21 823,28 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2016 по 01.01.2023 та понесені судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, 3% річних та інфляційних витрат задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за прострочення основного зобов`язання 3% річних - 13824,26 грн. та інфляційні витрати - 64 390,40 грн., а разом 78 214,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 782 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про постановлення окремої ухвали відносно позивача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Кисилевича С.Ф. за введення суд в оману у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідачем ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що позивачі по даній справі неодноразово вже звертались до суду з таким самим позовом та з тих самих підстав.

В даному випадку, аналогічна справа за позовом позивачів до відповідача з того ж предмету позову (про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки як наслідок події від 17 серпня 2011 року) вже була вирішена судом, позивачі не повідомили про це суд у своєму позові.

Більше того, за змістом позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України.

Враховуючи вказане, провадження в даній справі має бути закрите судом у зв`язку з наявністю рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того зазначає, що у разі, якщо була проведена експертиза та у висновку експерта була зазначена утилізаційна вартість транспортного засобу, але в подальшому такий транспортний засіб було відремонтовано та продано (позивачі не спростували факт ремонту та продажу автомобіля після ДТП), то така експертиза не є належним доказом та не підтверджує висновки, викладені у експертизі, а відтак ставить під сумнів неможливість відновлення транспортного засобу.

Позивач надав до суду довідку від 22.04.2012 р., відповідно до якої ОСОБА_2 здав автомобіль Mercedes-Benz 817, реєстраційний номер НОМЕР_1 на розбору за 5 700 грн.

Але, позивачі не повідомили, що автомобіль Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було перереєстровано 09 лютого 2018 року в ТСЦ МВС № 3542 на ОСОБА_4 , 1985 року народження, на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2018 року №3542/2018/819967.

Отже, довідка про передачу транспортного засобу на утилізацію є фальшивою.

Тобто, з вищевказаного випливає, що автомобіль позивача не є фізично знищеним, що ставить під сумнів наданий позивачем розрахунок збитків. Судом не враховано, що позивачами не надано до суду доказів на підтвердження реальних збитків, оскільки, автомобіль вже відремонтований.

Таким чином, явні порушення чинного законодавства України при розгляді даної справи спричинили правові наслідки, що суперечить суті та змісту чинного законодавства України.

На адресу апеляційного суду також надійшла апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 , в якій він просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач зазначає, що суд необґрунтовано визнав, що ОСОБА_1 у повній мірі відшкодовано завдану шкоду 15.05.2014р.

Під час розгляду справи, коли ОСОБА_1 був учасником справи (позивачем) та відповідно розмір збитків завданому спірному автомобілю, який перебував у його власності значно збільшився, тому 1-й позивач ОСОБА_1 у відповідності ст.ст.41, 48 ЦПК України та ст.ст.22, 1166, 1187, 1192 ЦК України має право на повне відшкодування завданої відповідачем йому шкоди.

Викладені обставини свідчать, що зазначений висновок суду зроблений на неповному встановленні обставин, які мають значення для справи та базується на припущені та суперечать нормам матеріального та процесуального права, а також преюдиціальним фактам, які встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Позивачем також заперечується висновок суду про те, що із суми сплаченої власнику спірного автомобіля ОСОБА_1 слід відрахувати утилізаційну вартість спірного автомобіля, так як він суперечить матеріальному праву та висновку суду, що набрало законної сили, що саме ОСОБА_1 являється власником спірного автомобіля, а ОСОБА_2 являється володільцем цього автомобіля. Тому, всі права по спірному автомобілю належать його власнику - ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 належить право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Також необґрунтовано та неправомірно суд відмовив у стягненні з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Не відповідає матеріальному праву висновок суду про те, що діюче законодавство не передбачає збільшення розміру відшкодування шкоди в порядку регресу з підстав зміни курсу долара, а також проведення додаткового експертного дослідження.

Викладені обставини свідчать, що суд при постанові рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; не довів обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, встановив висновки, які не відповідають обставинам справи та порушив норми процесуального права і не правильно застосував норми матеріального права, що в свою чергу, призвели до постанови необґрунтованого та незаконного рішення.

Позивачем ОСОБА_2 також було направлено на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить її залишити без задоволення.

Крім того, зазначає, що не можуть бути повторно розглянуті судом апеляційної інстанції підстави відповідача щодо закриття провадження у справі.

Також не може бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції відповідь територіального сервісного центру, оскільки є неналежним доказом по справі.

Приймаючи до уваги, що предмет судового спору не стосується відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому відсутні правові підстави для застосування норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Окрім того зазначає, що факт передачі коштів ОСОБА_2 огли ОСОБА_1 в сумі 111 726,00 грн. в рахунок шкоди за ДТП спірного автомобіля, є встановленим в судовому засіданні, при розгляді справи №216/1225/17, отже, відсутні правові підстави для повторного доказування зазначеного факту.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечували, просили відмовити в її задоволенні.

Представник позивача апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, проти апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НІС № НОМЕР_3 .

26 травня 2008 року ОСОБА_7 видав на ім`я ОСОБА_2 огли довіреність на право керування та продажу вищевказаного автомобіля, із правом передоручення, що підтверджується довіреністю від 26.05.2008. Строк дії довіреності п`ять років.

Довіреністю від 19 серпня 2010 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 в порядку передоручення керувати вищевказаним автомобілем. Строк дії довіреності до 26.05.2013.

Зі змісту постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2012 вбачається, що ОСОБА_3 , 17 серпня 2011 року о 03 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки Mercedes Benz, д/н НОМЕР_1 , на а/ш Р-18 Житомир-Сквира-Володарка-Ставище (133 км), не дотримався як найближче правого краю проїжджої частини дороги. Під час зустрічного роз`їзду не витримав безпечного інтервалу, під час засліплення не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, і не змінюючи смугу руху, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки Рено д/н НОМЕР_2 , по вул. Пушкіна в м. Кривому Розі, під час руху не вибрав безпечного бокового інтервалу руху та допустив наїзд на стоячий автомобіль марки Субару н/з НОМЕР_4 , чим порушив п. 1.5, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2012 у справі №3-2571/11 за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрито, у зв`язку зі спливом строку притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 вказану постанову не оскаржив, кримінальне провадження за його заявою, як потерпілого внаслідок ДТП, порушено не було, а тому постанова набрала законної сили 28.01.2012.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/03/12 від 21.03.2012, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 111 726,12 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи розписок ОСОБА_2 компенсовані матеріальні збитки ОСОБА_1 , а саме 18.07.2013 сплачено суму у розмірі 48 500,00 грн.; 20.02.2014 сплачено суму у розмірі 37 400,00 грн.; 15.05.2014 сплачено суму у розмірі 25 826,00 грн.

Відповідно до довідки ПП ОСОБА_8 від 22.04.2012 пошкоджений автомобіль Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зданий ОСОБА_2 на розбірку, за що отримав кошти в сумі 5 700,00 грн.

Згідно з висновком експерта №Д33/06/16 від 30.06.2016, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з ДТП, станом на 08.06.2016 становить 223259,52 грн.

Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру МВС Mercedes Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 перереєстровано 09 лютого 2018 року в ТСЦ МВС № 3542 на ОСОБА_4 , 1985 року народження, на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2018 року №3542/2018/819967.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 , на відшкодування суми збитків спричинених ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, була сплачена сума коштів, яка відповідає сумі завданих збитків встановлених висновком експерта, актуальним на час відшкодування шкоди, а ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 пошкоджений транспортний засіб, суд приходить до висновку, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою перед власником ОСОБА_1 виконано повністю та належним чином ОСОБА_2 15.05.2014р.

Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, судом відмовлено у зв`язку з відсутністю порушеного або оспорюваного права позивача, оскільки збитки завдані транспортному засобу відшкодовані в повному обсязі ще 15.05.2014, тобто зобов`язання перед позивачем виконано таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач прострочив виконання зобов`язання.

Оскільки, власнику транспортного засобу Mercedes Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 завдано збитки у сумі 111 726,12 грн., внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_3 та з його вини, які в подальшому відшкодовано ОСОБА_2 , у останнього виникло право стягнення витрат в порядку регресу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно зі ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/03/12 від 21.03.2012, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 111 726,12 грн.

Згідно з висновком експерта №Д33/06/16 від 30.06.2016, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з ДТП, станом на 08.06.2016 становить 223 259,52 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що при визначенні суми відшкодування матеріальної шкоди потрібно враховувати висновок експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/03/12 від 21.03.2012, яким визначено суму відшкодування у розмірі 111 726,12 грн., оскільки, висновок експерта №Д33/06/16 від 30.06.2016, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з ДТП, станом на 08.06.2016 становить 223 259,52 грн. та не може бути підставою для стягнення матеріальної шкоди, оскільки, висновок складено на підставі вихідних даних та шляхом зовнішнього візуального огляду проведених експертом 16.03.2012 р., без огляду саме спірного транспортного засобу, визначення його технічного стану та з урахування зносу автомобіля.

Колегія суддів зазначає, що при дослідженні експертом питання про вартість спірного автомобіля, огляд останнього не здійснювався, що вбачається з висновку №Д33/06/16 від 30.06.2016. Тому цей висновок не може бути взятий за основу для визначення вартості даного автомобіля.

Як встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, проведення оцінки без огляду транспортного засобу унеможливлює встановлення ідентифікаційних даних колісного транспортного засобу; його комплектності; укомплектованості; технічного стану, обсягу і характеру пошкоджень; пробігу за одометром, інших показників на момент технічного огляду, необхідних для оцінки майна. Крім того, при проведенні оцінки без огляду автомобіля, оцінювач не має змоги встановити необхідні обставини, які зазначені в п.5.5 Методики.

Отже, при вирішення питання щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача, судом першої інстанції вірно визначено суму 111 726,12 грн., яка визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/03/12 від 21.03.2012.

Як вже встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_3 та з його вини, власнику транспортного засобу Mercedes Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 завдано збитки у сумі 111 726,12 грн., які в подальшому відшкодовано ОСОБА_2 , у зв`язку з чим у останнього виникло право стягнення витрат в порядку регресу.

У п.11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що за вибором потерпілого, вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування, або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Також, Верховний Суд у постанові №200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року зробив висновок по те, що строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, перебіг позовної давності за позовною вимогою ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) розпочався з 18.07.2013р. на суму у розмірі 48 500,00 грн.; з 20.02.2014 р. на суму у розмірі 37 400,00 грн.; з 15.05.2014 р. на суму у розмірі 25 826,00 грн., а тому, відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність спливла відповідно 18.07.2016 року, 20.02.2017 року, 15.05.2017 року.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_3 грошового зобов`язання, позивач ОСОБА_2 має право на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, які слід розраховувати з суми відшкодованої ОСОБА_1 з відрахуванням утилізаційної вартості визначеної висновком експерта №Д33/06/16 від 30.06.2016.

Колегія суддів погоджується з розміром стягнення суми за прострочення основного зобов`язання 3% річних - 13 824,26 грн. та інфляційні витрати - 64 390,40 грн., які є обґрунтованими та відповідають матеріалам справи.

Що ж до клопотання ОСОБА_3 про постановлення окремої ухвали відносно представника позивачів - адвоката Кисилевича С.Ф. щодо наявності складу злочину передбаченого ст.384 КК України, у зв`язку з введенням суду в оману, то колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали на підставі ст.262 ЦПК України є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених в цій постанові апеляційного суду підстав та обґрунтувань, зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів зроблений судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами чи невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки, її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, зводяться до переоцінки доказів і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повна постанова складена 26.02.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв