Справа № 127/324/24
Провадження № 22-ц/801/404/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуСправа № 127/324/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 і приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика Валерія Вікторовича, про визнання договору недійсним в частині продажу 1/2 частки квартири,

Рішення ухвалив суддя Волошин С. В.

Рішення ухвалено о 12:26 год у м. Вінниці

Дата складання повного тексту рішення - 23 вересня 2024 року,

В с т а н о в и в :

03 січні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду позов, пред`явивши позовні вимоги до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , із залученням третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 і приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика В. В., про визнання договору недійсним в частині продажу частки квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що його батьки ( ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) перебували в шлюбі з 20 січня 1995 року до 14 жовтня 2022 року. У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився він. Шлюб між його батьками розірваний 14 жовтня 2022 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/18502/22. Після розірвання шлюбу між батьками йому стало відомо про такі сімейні обставини.

18 жовтня 2000 року його дід ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також 18 жовтня 2000 року його баба ОСОБА_4 заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його дід ОСОБА_5 . 10 січня 2006 року зареєстрована спадкова справа, заведена щодо майна померлого діда ОСОБА_5 , в якій його, як спадкоємця за заповітом, допущено до спадкування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

На той час він був малолітньою дитиною, а тому всі правочини в його інтересах щодо прийняття спадщини вчиняли його батьки.

30 березня 2007 року, в результаті зловмисної домовленості його баби ОСОБА_4 та його батька ОСОБА_3 (який діяв в інтересах сина) з однієї сторони, та його матері ОСОБА_2 , з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири з відстроченням. За умовами цього договору: продаж квартири вчинено за 287 834,85 грн., що еквівалентно 56 997,00 доларів США; розрахунок між сторонами здійснювався з відстроченням платежу, а саме: в день укладення, до моменту підписання договору, сплачено 28 785,00 грн., що на день укладання цього договору, відповідно до курсу НБУ еквівалентно 5700,00 доларів США. За цим договором була відчужена частина квартири АДРЕСА_1 , яку він отримав у власність на підставі заповіту його діда ОСОБА_5 .

30 березня 2007 року, продовжуючи свою зловмисну домовленість, його баба ОСОБА_4 і його батько ОСОБА_3 (який діяв в інтересах малолітнього сина) склали заяву про проведення повного розрахунку та отримання ними грошей за продану квартиру, а саме: 259 049, 85 грн. від покупця - його матері ОСОБА_2

30 березня 2007 року начальником КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_6 видане реєстраційне посвідчення в тому, що квартира АДРЕСА_1 в цілому зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В. В., за реєстровим № 3045 і записано в реєстрову книгу за № 586 реєстровим номером 126/51993.

03 квітня 2007 року його мати ОСОБА_2 уклала із ВАТ КБ «Надра» кредитний договір № 30/03/2007/840-КВ/13, за умовами якого отримала валютний кредит в сумі 51 297,00 доларів США. Для забезпечення кредитного зобов`язання ОСОБА_2 уклала договір іпотеки від 03 квітня 2007 року, де в п. 1.2 вказано, що предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки є власністю ОСОБА_2 .

Після отримання у ВАТ КБ «Надра» грошових коштів в сумі 51 297,00 доларів США ОСОБА_2 передала ці кошти його батькові ОСОБА_3 для використання їх у підприємницькій діяльності, а не в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу між батьками, йому його батьки і баба ОСОБА_4 надали таке узагальнене пояснення на питання «чому вони здійснили зловмисну домовленість щодо продажу його майна, отриманого у спадок від діда, без дозволу органу опіки та піклування та всупереч його інтересам?»: для ведення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 терміново були необхідні обігові кошти, які можна було взяти в банку за умови передачі в заставу нерухомого майна; для цього батьки придумали «схему» як можна на ОСОБА_2 зареєструвати квартиру без фактичної сплати грошей; надалі вони спільно провели психологічний тиск на бабу ОСОБА_4 і та згодилася під примусом (без отримання жодних грошей) укласти договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 30 березня 2007 року та скласти «фіктивну» заяву про проведення повного розрахунку і отримання грошей за продану квартиру АДРЕСА_1 , а саме 259 049, 85 грн. від покупця ОСОБА_2

02 жовтня 2018 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» (первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_7 (новий іпотекодержатель) уклали договір про відступлення прав за іпотечним договором від 03 квітня 2007 року.

04 вересня 2019 року ОСОБА_7 склав заяву про те, що він як іпотекодержатель за договором про відступлення прав за іпотечним договором, просить зняти заборону відчуження та іпотеку з квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , та була передана в іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Надра» по договору іпотеки від 03 квітня 2007 року, у зв`язку з повним розрахунком по кредитному договору № 30/03/2007/840/КВ/13 від 03 квітня 2007 року та припиненням договору іпотеки.

Враховуючи викладене він, вважаючи, що договір купівлі-продажу від 30 березня 2007 року, укладений в результаті зловмисної домовленості усіх сторін договору, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири в частині продажу ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 і приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика Валерія Вікторовича, про визнання договору недійсним в частині продажу частки квартири, відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Федчук Т. М. про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. в задоволенні решти вимог заявника, відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду позивач ОСОБА_1 просить скасувати його і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним і таким, що підлягає до скасування, оскільки суд, встановивши правильно правову природу спірних правовідносин, відмовив у позові у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності. При цьому суд в питанні початку перебігу строку позовної давності не з`ясувавши його дійсного початку перебігу, обмежився формалізованим підходом, пов`язавши момент виникнення права на звернення до суду з моментом досягнення ним повноліття.

Висновки суду в частині пропуску ним строку позовної давності вважає помилковими, оскільки у нього не було об`єктивної можливості дізнатися про відчуження його частки спірної квартири з моменту набуття ним повної цивільної дієздатності - з досягненням 18-ти річного віку, тобто щонайменше з 18 грудня 2016 року, з огляду на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав у разі не доведення протилежного, так як на цей момент у нього не було жодних майнових прав. Станом на дату продажу належної йому частки квартири йому було лишень 8 років. Батьки не запитували його думку щодо розпорядження належним йому майном і в подальшому ніколи не повідомляли про відчуження цього майна. Баба також його не повідомляла. Отже, дізнатися про укладення оспорюваного ним договору він міг від батьків або баби і така можливість не залежала безпосередньо від нього. Про укладення договору він дізнався після розірвання шлюбу між батьками, що мало місце за рішенням суду - 14 жовтня 2022 року. Цю обставини підтвердили у суді відповідач ОСОБА_2 і третя особа ОСОБА_4 , а представник відповідача ОСОБА_3 не спростувала цієї обставини.

В іншій частині щодо висновку суду про обґрунтованість позову рішення суду не оскаржено позивачем, а також не оскаржено іншими учасниками справи.

Додаткове рішення учасниками справи не оскаржено.

Відповідачі і треті особи відзив на апеляційну скаргу не надали.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Синявська К. Ю. підтримали апеляційну скаргу і в межах оскарження судового рішення, просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала, просить задовольнити її.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Федчук Т. М. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особи ОСОБА_4 апеляційну скаргу визнала і просить задовольнити її.

Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик В. В. у судове засідання не з`явився.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Як вбачається зі змісту та доводів апеляційної скарги, позивач погоджується із висновками суду в тій частині, що його позовні вимоги по суті є обґрунтованими, проте позивач не погоджується із позицією суду щодо відмови у задоволені позову у зв`язку з тим, що він звернувся до суду для захисту свого порушеного права поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності. В іншій частині ні позивачем ні іншими учасниками справи рішення суду щодо обґрунтованості позовних вимог не оскаржується.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду першої інстанції лише на предмет його законності і обґрунтованості в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто щодо правомірності застосування судом першої інстанції строку позовної давності.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторним 17 жовтня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області; актовий запис № 300 від 05 лютого 1999 року (а. с. 11).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2022 року у справі № 127/18502/22, розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , зареєстрований 20 січня 1995 року у Вінницькому міському відділі РАГС, за актовим записом № 80. Після розірвання шлюбу дружині за її згодою залишено прізвище - ОСОБА_9 . Рішення суду набрало законної сили 15 листопада 2022 року (а. с. 12, 54).

ОСОБА_3 з 06 жовтня 1998 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 (а. с. 24).

18 жовтня 2000 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого на випадок його смерті зробив таке розпорядження: 1/2 частину квартири за АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується заповітом посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Свириденком А. Б., і зареєстрованим в реєстрі за № 2962 (а. с. 13).

18 жовтня 2000 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого на випадок її смерті зробила таке розпорядження: 1/2 частину квартири за АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується заповітом посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Свириденком А. Б., і зареєстрованим в реєстрі за № 2963 (а. с. 14).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

10 січня 2006 року зареєстрована спадкова справа № 22/2006 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 3018510 від 10 січня 2006 року (а. с. 15).

06 квітня 2006 року Першою вінницької державною нотаріальною конторою на підставі заповіту, посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Свириденком А. Б. 18 жовтня 2000 року, на майно ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом його онуку ОСОБА_1 . Спадковим майном, на яке видано це свідоцтво, є: 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , що належала спадкодавця на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом Вінницької міської ради 28 вересня 2000 року, згідно рішення № 1358 від 28 вересня 2000 року (а. с. 104, 105).

30 березня 2007 між: продавцями ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені якого діяв його батько ОСОБА_3 , з однієї сторони, та покупцем ОСОБА_2 , з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу з відстроченням платежу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Рудиком В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3045 (а. с. 16 -17).

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , від імені якого діяв його батько ОСОБА_3 , продали, а ОСОБА_2 купила належну продавцям (по 1/2 частині кожному) квартиру АДРЕСА_1 . 1/2 частка квартири належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого Виконкомом Вінницької міської ради 28 вересня 2000 року, згідно з рішенням від 28 вересня 2000 року за № 1358, зареєстрованого ДКП Вінницьким міським бюро технічної інвентаризації 16 жовтня 2000 року за № 6171 в реєстровій книзі № 21, перереєстровано «Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації» 24 вересня 2003 року за № 126/51993 в реєстровій книзі № 586. 1/2 частка квартири належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою вінницької державної нотаріальною конторою 06 квітня 2006 року, за реєстровим № 3-865, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 22 травня 2006 року за № 126/51993 в реєстровій книзі № 586.

Відповідно до пункту 2 договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, продаж зазначеної квартири вчинено за 287 834,25 грн., що еквівалентно 56 997,00 доларів США. Розрахунок між сторонами здійснюється з відстроченням платежу. В день укладання цього договору до його підписання сплачено 28 785,00 грн., що на день укладання договору, відповідно до курсу НБУ, еквівалентно 5700,00 доларів США. Сума, що залишається, тобто 259 049,85 грн., що на день укладання договору, відповідно до курсу НБУ, еквівалентно 51 297,00 доларів США, відстрочується і сплачується у строк до 06 квітня 2007 року.

Відповідно до пункту 5 цього договору, продавці свідчать, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших, яких продавці зобов`язані утримувати за законом чи договором.

Пунктом 6 цього договору передбачено, що сторони правочину підтверджують, що умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує інший правочин і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, волевиявлення є вільним і усвідомленим.

Згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 290 від 13 лютого 2007 року, надано дозвіл ОСОБА_2 , яка діє за згодою батька дитини ОСОБА_3 , від імені малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на продаж належної йому за спадщиною 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , без проведення банківських операцій по вкладу на ім`я малолітнього (а. с. 102 зворот).

Заявою від 30 березня 2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 3050, 3051, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , підтвердили факт проведення з ними повного розрахунку та отримання ними грошей за продану ними квартиру АДРЕСА_1 , а саме 259 049,85 грн., від покупця ОСОБА_2 , що на день укладення договору, відповідно до курсу НБУ еквівалентно 51 297,00 доларів США (а. с. 18).

30 березня 2007 року Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення, яке засвідчує, що квартира АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, посвідченого 30 березня 2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В. В., за реєстровим № 3045 і записано в реєстрову книгу за № 586 реєстровий № 126/51993 (а. с. 19).

03 квітня 2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В. В. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 3215, договір іпотеки, укладений між ВАТ КБ «Надра» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець), за умовами якого даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, які передбачені кредитним договором № 30/03/2007/840-KB/13 від 03 квітня 2007 року, а також всіма можливими додатковими правочинами до вказаного кредитного договору, які можуть бути укладені до закінчення строку дії останнього укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний до 03 квітня 2037 року повернути іпотекодержателю кредит в сумі 51 297,00 доларів США на умовах визначених кредитним договором; сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,49 процентів річних згідно умов кредитного договору; можливу неустойку (пеню, штраф) у розмірі і у випадках передбачених кредитним та цим договором, відшкодувати збитки завдані іпотекодержателю іпотекодавцем, у разі невиконання або неналежного виконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором, а також виконати інші зобов`язання, передбачені кредитним договором (а. с. 22-23).

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира під АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, посвідченого Рудик В.В., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 30 березня 2007 року за реєстровим номером № 3045, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 30 березня 2007 року в реєстровій книзі за № 126/51993 в книгу № 586, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки.

Пунктом 1.3 договору іпотеки передбачено, що заставна вартість предмета іпотеки за цим договором визначається сторонами в сумі 56 997,00 доларів США.

За договором про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 02 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» (первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_7 (новий іпотекодержатель), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В. І., зареєстровано в реєстрі за № 585, первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному іпотекодержателю права за іпотечним договором (відступлені права), включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (пункт 1.1.). Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 (пункт 2) (а. с. 20-21).

04 вересня 2019 року новий іпотекодержатель спірного в частині майна ОСОБА_7 підписав нотаріально посвідчену заяву, згідно якої просить зняти заборону відчуження та іпотеку спірної квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та була передана в іпотеку ПАТ «КБ «Надра» по договору іпотеки, посвідченому приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В. В. 03 квітня 2007 року за реєстром № 3215, у зв`язку з повним розрахунком ОСОБА_2 з ним по кредитному договору № 30/03/2007/840/КВ/13 від 03 квітня 2007 року та припиненням договору іпотеки. Претензій по розрахунку до неї не має. Заява зареєстрована в реєстрі за № 2960 (а. с. 25).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 20 листопада 2015 року, у справі № 127/20945/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Надра», до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра»: заборгованість за кредитним договором № 30/03/2007/840-КВ/13 від 03 квітня 2007 року станом на 28 серпня 2015 року в розмірі 38 917,74 доларів США, в тому числі: 36 307,55 доларів США - заборгованість по кредиту, 2610,19 доларів США - заборгованість по процентах, 52 727,76 грн. - пені (а. с. 55-56).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої за № 343282640 від 17 серпня 2023 року, мав місце запис про іпотеку 03 квітня 2007 року: 28187944, іпотекодавець - ОСОБА_2 , іпотекодержатель - ОСОБА_7 , відомості про реєстрацію: Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 4747198, 03 квітня 20067 року 17:04:09, об`єкт іпотеки - квартира АДРЕСА_1 ; державна реєстрація припинення іпотеки: 04 вересня 2019 року 11:43:53 на підставі заяви серії та номер: 2960, виданої 04 вересня 2019 року ОСОБА_7 , внесені відомості 04 вересня 2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М. В., індексний номер рішення: 48512281. 03 квітня 2007 року зареєстровано обтяження: заборона на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 ; запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна погашено 04 вересня 2019 року 12:08:20; заставна - немає; запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек погашено 02 жовтня 2018 року 12:336:57 (а. с. 57-58).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції зазначив про те, що він не вбачає, що під час укладення оспорюваного правочину всі його учасники діяли добросовісно, при цьому виходив із сукупності доказів і встановлених судом обставин та визнання двома учасниками оспорюваного правочину обставин щодо відчуження спірної в частині квартири без фактичної передачі будь-яких коштів, укладення вказаного правочину між близькими родичами, хронологічно близького періоду часу з дати набуття права власності на квартиру покупцем ОСОБА_2 та послідуючу передачу цієї квартири в іпотеку, з метою отримання по суті рівнозначної суми кредитних коштів коштам, які за змістом договору сплачено покупцем ОСОБА_2 продавцям квартири, внаслідок чого дійшов висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу мав місце умисний зговір між продавцями - представником потерпілої сторони правочину, тобто ОСОБА_3 , який діяв в інтересах малолітнього сина ОСОБА_1 , і ОСОБА_4 , з однієї сторони, та покупцем ОСОБА_2 , з другої сторони, з метою отримання власної вигоди, а саме: передачі квартири у власність ОСОБА_2 (та набуття ОСОБА_3 спільної сумісної власності на квартиру) та з метою подальшої її передачі в іпотеку для отримання кредитних коштів, що здійснено на шкоду правам та інтересам позивача ОСОБА_1 . За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позову.

Проте у задоволенні позовних вимог суд відмовив з підстав спливу трирічного строку позовної давності з моменту, коли позивач дізнався або міг дізнатися про його порушене право. Суд прийшов до такого висновку зваживши на те, що позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про відчуження його частки спірної квартири з моменту набуття ним повної цивільної дієздатності - з досягненням 18-ти річного віку, тобто щонайменше з 18 грудня 2016 року, з огляду на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав у разі не доведення протилежного. Проте для захисту свого порушеного права позивач з відповідним позовом звернувся до суду лише 03 січня 2024 року, тобто поза межами встановленого трирічного строку позовної давності. При цьому з урахуванням загальних правил щодо обов`язковості доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, позивач повинен був довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, проте позивач цього не довів та не довів, що він дізнався про порушення свого права лише у 2022 році.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині, щодо підстав для відмови у задоволенні позову, а саме через сплив трирічного строку позовної давності для звернення до суду з позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальні положення про обчислення строків позовної давності визначені статтями 252-255 ЦК України.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 12, 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У заявленому позові ОСОБА_1 не зазначав на пропуск ним строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом, вказавши лише про те, що після розірвання шлюбу між його батьками, батьки і баба пояснили йому чому вони уклали договір купівлі-продажу квартири. При цьому він не вказує у своєму позові коли саме він дізнався про укладений даний договір. В апеляційній скарзі позивач уже зазначив про те, що фактично про укладення оспорюваного договору він дізнався після розірвання шлюбу між батьками рішенням суду, яке відбулося 14 жовтня 2022 року.

Спірний договір купівлі-продажу частки квартири був укладений законними представниками позивача і його бабою 30 березня 2007 року. До цього часу і після позивач будучи неповнолітнім та по досягненні 18 грудня 2016 року повноліття проживав із батьками і міг дізнатися про своє порушене право. Проте, із цим позовом він звернувся до суду 03 січня 2024 року, тобто зі спливом 8 років.

Оскільки як пояснював позивач оспорюваний ним договір купівлі-продажу квартири був укладений з тим, щоб квартира стала предметом іпотеки для укладення кредитного договору, з метою отримання його батьком коштів для ведення бізнесу. Бізнес вівся успішно, про що свідчить те, що до досягненням повноліття, за рахунок коштів батьків на ім`я позивача, оскільки він не мав самостійного достатнього доходу, було придбано та зареєстровано 07 жовтня 2015 року транспортний засіб: автомобіль Mercedes-Bens Sprinter 313 CDI, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 (а. с. 80).

При тих обставинах, якщо позовні вимоги ОСОБА_1 судом першої інстанції визнані обґрунтованими, а стороною у справі, а саме відповідачем ОСОБА_3 , від імені якого його представником - адвокатом Федчук Т. М. заявлено про сплив позовної давності в поданій 19 лютого 2024 року до суду заяві, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто, або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в цій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто у випадку обґрунтованості позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не одночасно застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності.

Такі правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та інших.

Суд першої інстанції, встановивши всі обставини, що мають значення для справи, надавши їм відповідну оцінку, прийшов до такого висновку, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за позовними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, тому відмовив у позові через сплив позовної давності.

У постанові від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

За змістом загальних приписів заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Федчук Т. М. заява про застосування позовної давності подана до суду 19 лютого 2024 року, тобто у визначений процесуальним порядком спосіб (а. с. 90).

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується із тим, що позивач принаймні із досягненням повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 , міг знати про наслідки недійсності вказаного договору, а отже про свої майнові права, на захист яких спрямовав свій позов.

Отже, суд першої інстанції встановивши, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, відмовив у позові через сплив позовної давності, оскільки трирічний строк позовної давності у справі обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим такий висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги судом відхиляються як такі, що суперечать встановленим судом обставинам справи та визначеним відповідно до них правовідносинам (в тому числі і посилання на те, що строк позовної давності у справі підлягає обчисленню з 14 жовтня 2022 року - з дати ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між його батьками).

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: М. В. Матківська

Судді: В. В. Сопрун

І. М. Стадник

Повне судове рішення складено 03 березня 2025 року