Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2418/24

Провадження № 2/126/241/2025

"18" лютого 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

із секретарем Кучанською В.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Вінницької області про визнання права на приватизацію житла та права приватної власності на квартиру,-

BСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Вінницької області про визнання права на приватизацію житла та права приватної власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 01.04.1984 року він отримав ордер № 30 на право вселення сім`ї із трьох чоловік в 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі розпорядження райвиконкому та згідно акта передачі від 20.02.1984 року. Між ним та управлінням будинками в Бершадському районі 01.04.1984 року був укладений договір про здачу йому та членам його сім`ї в користування дане жиле приміщення. Він, його дружина ОСОБА_2 та їхній син ОСОБА_3 постійно проживали та належним чином були зареєстровані за зазначеною адресою.

У 2024 році він звернувся із заявою до Бершадської міської ради щодо передачі йому у приватну власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". На його звернення 05.09.2024 року № 01-15/1927 Бершадська міська рада відмовила йому в приватизації квартири з тієї причини, що вона не є власником багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 і не має можливості прийняти рішення про передачу у приватну власність житлового приміщення за зазначеною адресою. Однак, відповідно до рішення Бершадської міської ради від 29.11.2019 року за № 482 "Про списання з балансу багатоквартирних будинків" зазначено, що "у разі, коли у списаному з балансу багатоквартирному будинку комісією встановлено наявність окремих квартир та/або не житлових приміщень, які не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на яких не зареєстровані, перелік таких квартир та/або не житлових приміщень подається комісією до виконавчого комітету міської ради для підготовки проекту рішення про прийняття їх на баланс Бершадської міської ради.". Тому вважає, що відмова у приватизації та про передачу йому у приватну власність житлового приміщення за вказаною адресою є безпідставною.

Заяви громадян про бажання приватизувати займане ними житло в будинку АДРЕСА_3 , були задоволені рішеннями виконкому Бершадської міської ради про безоплатну передачу квартир в приватну власність громадянам даного будинку.

Раніше, у зв`язку з важкими сімейними обставинами, що склалися у нього, він не мав можливості вирішити питання про приватизацію квартири. Його дружина ІНФОРМАЦІЯ_1 померла після тривалого лікування онкологічного захворювання і на даний час він сам проживає та зареєстрований за зазначеною адресою, інших членів сім`ї немає, що підтверджується витягом № 5993 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.10.2024 року.

Він з 1984 року на законних підставах зареєстрований в даному житловому приміщенні і протягом тривалого часу правомірно користується ним та проживає в ньому на умовах договору житлового найму. Тому для захисту свого конституційного права на житло і визнання права на приватизацію квартири та права приватної власності на квартиру, в якій він постійно приживаю, змушений звернутися до суду з даним позовом.

На підставі викладеного позивач просить визнати за ним право

на приватизацію житла, та визнати право приватної власності на 2-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача Бершадської міської ради, міський голова Драган В.Г., також в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив провести розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами та за відсутності представника відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади від 07.10.2024 та витягом № 5993 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.10.2024 року.

01.04.1984 року позивач отримав ордер № 30 на право вселення сім`ї із трьох чоловік в 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі розпорядження райвиконкому та згідно акта передачі від 20.02.1984 року.

01.04.1984 року між ОСОБА_1 та управлінням будинками в Бершадському районі був укладений договір про здачу позивачу та членам його сім`ї в користування дане жиле приміщення, що підтверджується копією договору, який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 виданого Бершадським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) дружина позивача - ОСОБА_2 , 1951 року народження померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 687.

Згідно рішення про відмову в проведенні реєстрації від 12.08.2024 за № 74537887 державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовила позивачу в проведенні реєстраційних дій, щодо квартири АДРЕСА_4 у зв`язку з відсутністю документів, які засвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна.

Судом встановлено, що в 2024 році позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Бершадської міської ради щодо передачі йому у приватну власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", проте на його звернення 05.09.2024 року за № 01-15/1927 Бершадська міська рада надала відповідь, згідно якої відмовила йому в приватизації квартири з тієї причини, що міська рада не є власником багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 і не має можливості прийняти рішення про передачу у приватну власність житлового приміщення за зазначеною адресою.

Вирішуючи позовні вимоги суд враховує наступні вимоги закону.

Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ч.1ст. 2 Закону України «Про приватизацію державно житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні які знаходиться державний житловий фонд, приватизація державного житлового фонд; здійснюється шляхом передачі квартир (будинків) у власність громадян на підставі рішення відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержанні заяви громадянина.

Згідно пункту 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 р. за № 109/17404 (далі Положення), Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення) визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Відповідно до пункту 17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Крім того, пунктом 18 Положення встановлений перелік документів, які подаються до органу приватизації.

Відповідно до пунктів 69, 72 розділу «IV. Ордер на жиле приміщення» Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації.

Як встановлено ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Такі випадки визначені в ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Аналогічну норму місить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396.

Умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації.

При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом статті 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до пункту другого статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Таким чином, дії відповідача порушують конституційне право позивача на приватизацію житла у встановленому законом порядку.

Позивач був вселений та мешкає у квартирі на законних підставах, законність його проживання не оспорюється, участі у приватизації позивач не приймав, тому, суд приходить до висновку, що позивач має право на приватизацію житла, в якому він зареєстрований і мешкає.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Оцінюючи в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач набув право на приватизацію займаного житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному розмірі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Вінницької області про визнання права на приватизацію житла та права приватної власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП № НОМЕР_2 , право на приватизацію житла та визнати за ним право приватної власності на 2-х кімнатну квартиру загальною площею 52,7 кв.м., житловою - 26,2 кв. м. розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь