УХВАЛА

03 березня 2025 року

м. Київ

справа № 567/1203/23

провадження № 61-348 ск 25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17 квітня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області; про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допомоги по тимчасовій непрацездатності і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

1. В січні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17 квітня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

2. Верховний Суд ухвалою від 21 січня 2025 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк у десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме для подання до суду нової заяви про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року, а також, враховуючи, що позивач у цій справі не звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати суду оригінал квитанції (платіжного доручення), що підтверджує його сплату, виходячи з розрахованої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, надавши суду відповідні обґрунтовані розрахунки.

3. На виконання вимог вказаної ухвали Верховного Суду від 21 січня 2025 року заявником надіслано заяву про усунення недоліків касаційної скарги, серед іншого, долучивши до неї квитанцію про сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 2 147,20 грн.

4. Обґрунтовуючи таку суму сплаченого ним судового збору заявник вказує на те, що Рівненський апеляційний суд ухвалою від 11 липня 2024 року зобов`язав його сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в частині оскарження позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 1 610, 40 грн (150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви). А тому, на думку заявника, сума судового збору за подання касаційної скарги у цій справі складає саме 2 147,20 грн.

5. Водночас, частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

6. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

7. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

8. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

9. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

10. Пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

11. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

12. ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06).

13. ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

14. ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 січня 2025 року не надав суду ні розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, про стягнення якої він просив, ні відповідних доказів, на підтвердження такого розрахунку, що не дозволяє Верховному Суду вирішити питання щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги, в частині оскарження вимоги майнового характеру, у встановленому розмірі.

15. Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та частини третьої статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

16. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 21 січня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху та не усунув недоліки касаційної скарги в частині сплати судового збору за подання касаційної скарги в належному розмірі, підтвердженому відповідними обґрунтованими розрахунками, касаційна скарга підлягає поверненню.

17. Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17 квітня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області; про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допомоги по тимчасовій непрацездатності і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважати неподаною та повернути заявнику.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ В. В. Пророк