Справа № 456/5692/23
Провадження № 2/456/72/2025
РІШЕННЯ

іменем України

19 лютого 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Коцур А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моршинської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5 , Головне управління Держгеокодастру у Львівській області про визнання нечинними рішень та скасування права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача). Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1 шляхом визнання нечинними: рішення сесії Моршинської міської ради від 29.08.2017 №436 в частині затвердження детальних планів території по АДРЕСА_1 ; рішення XXVІІ сесії Моршинської міської ради Львівської області №604 від 19.04.2018 «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 » та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0034 площею 0,0900 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності №29874068 від 10.01.2019. Стягнути з відповідачів солідарно на її користь 3 073,60 грн. судових витрат, з яких: 1 073,60 грн. - судовий збір та 2 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу). В обгрунтування позову покликається на те, що вона та третя особа ОСОБА_5 є співвласниками одного житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 . Зокрема їй належить його половина (1/3 на підставі договору дарування від 04.07.2002 та 1/6 на підставі договору дарування від 01.09.2007). Друга половина цього будинку належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 01.07.1985.Відповідач ОСОБА_2 є дочкою третьої особи ОСОБА_5 та власником сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору дарування ОСОБА_5 цього будинку та вже тепер є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.Її з ОСОБА_5 житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 690 кв.м. Земельна ділянка площею 90 кв.м. виділена ОСОБА_5 за рахунок земельного фонду тоді селищної ради для облаштування проїзду до їхнього будинку згідно з рішенням виконавчого комітету Моршинської селищної ради №132 від 27.11.1983 та земельна ділянка площею 600 кв.м. закріплена за будинком згідно з рішенням виконавчого комітету Моршинської селищної ради №141 від 18.12.1984. Ця частина земельної ділянки вилучена з земельної ділянки сусіднього будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке на той час належало батьку її матері та ОСОБА_5 , її дідусю.Земельна ділянка площею 690 кв.м. є у її та ОСОБА_5 користуванні та у власність їм не передавалась. Огорожі між їхньою земельною ділянкою та приватизованою земельною ділянкою ОСОБА_2 немає.В червні 2023 р. при вирішенні в суді питання встановлення порядку користування їхньою з ОСОБА_5 земельною ділянкою будинку встановлено, що площа земельної ділянки їхнього будинку в АДРЕСА_1 , вже складає 0.0572га, а не 0.690га, оскільки такий розмір земельних ділянок визначений детальним планом територій затверджений рішенням сесії Моршинської міської ради від 29.08.2017 № 436 «Про затвердження детальних планів території по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 ».Крім того з АДРЕСА_1 до земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 по їхній ще не поділеній з ОСОБА_5 земельній ділянці проходить рух транспорту і пішоходів згідно схеми організації руху, що зменшує площу їхньої земельної ділянки.Незважаючи на існування між нею, позивачем, та батьком відповідача ОСОБА_2 багаторічного спору щодо поділу будинку та земельної ділянки, не дочекавшись результаті поділу XXVІІ сесія Моршинська міської ради Львівської області своїм рішенням №604 від 19.04.2018 «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 » передала їй у власність земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0034 площею 0.0900га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови. На підставі цього рішення ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності на цю земельну ділянку. У користуванні ОСОБА_2 не було земельної ділянки площею 0.09 га для обслуговування будинку в АДРЕСА_1 .Реєстрація права власності ОСОБА_2 проведена згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності від 10.01.2019.Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних,міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок мають включативикопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки).Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.Статтею 198 ЗК України визначено, що при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт, виконуваних для значення та відновлення меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Межі земельної ділянки ОСОБА_2 не встановлювались та не погоджувалися з суміжними землекористувачами. В приватизовану земельну ділянку ОСОБА_2 ввійшла частина земельної ділянки, що є у її та ОСОБА_5 користуванні.Про те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки вона дізналася лише в червні 2023 р. під час розгляду цивільної справи з ОСОБА_5 . В 2017 році вона зверталася з заявою до міського голови щоб питання приватизації спірних земельних ділянок не вирішувалося оскільки є судовий спір. Міська рада своїм листом від 10.05.2017 запевнила її, що без погодження з нею, сусіднім землекористувачем, питання приватизації не буде вирішуватись. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже перебіг позовної давності починається з червня 2023 р.Такі обставини змусили її звернутися до суду за захистом порушеного права.

У відповіді на відзив позивач стверджує про те, що у 2017 році почало підніматись питання приватизації ОСОБА_2 своєї земельної ділянки. Але вона одразу звернулась до Моршинської міської ради з письмовою заявою про те, щоб сусідня земельна ділянка не передавалась у власність оскільки межі їхньої з ОСОБА_5 земельної ділянки з ОСОБА_2 не визначені. Крім того, між нею та ОСОБА_5 багато років існує судовий спір щодо користування земельною ділянкою. Огорожа між земельною ділянкою ОСОБА_2 та їхньою з ОСОБА_5 земельною ділянкою не була встановлена. Огорожі немає до сьогоднішнього часу. І її клумби, грядки, які вона досі обробляє після приватизації є частиною земельної ділянки ОСОБА_2 .Моршинська міська рада є учасником всіх судових справ між нею та ОСОБА_5 , в тому числі і щодо встановлення порядку її користування. Міська рада своїм листом від 10.05.2017 запевнила її, що технічна документація для передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 на сесію міської ради не подавалась. Перебіг позовної давності у даній справі починається з червня 2023 р. коли вона дізналася про оскаржувані рішення міської ради з іншої цивільної справи.Крім того, у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 надану, як доказ до справи, на 51 аркуші є Акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 06.09.2017, де її не зазначено як суміжного землекористувача ОСОБА_2 . Прізвища сумісних землекористувачів набрано за допомогою технічних засобів. А вже потім, рукописно вказано її прізвище, що не є її підписом. Крім того, її прізвище зазначено з помилкою. Аналогічно в плані земельної ділянки в описі меж від В до Г, аркуш 49 не вказано мене сусідним землекористувачем. А її прізвище дописано з помилкою рукописно.В описі меж не вказано також сусіднього з ОСОБА_2 землекористувача ОСОБА_6 . ОСОБА_6 на час виготовлення технічної документації і приватизації межувала з ОСОБА_7 . Аз Б до В зазначено як межу загального користування. У вересні ОСОБА_6 померла. Крім того межу від А до Г зазначено як землі ОСОБА_8 , який на час приватизації помер більше як десять років. Акт узгодження і встановлення меж земельної ділянки після начебто обстеження земельної ділянки 20 березня 2018 року наданий відповідачем як таким не є актом встановлення меж оскільки в ньому не зазначено суміжні землекористувачі, а тільки численні члени комісії Моршинської міської ради Львівської області.Моршинська міська рада в межах своєї компетенції могла передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку відповідно до вимог ст. 118 ЗК, але лише ту, яка перебуває у її користуванні, та не за рахунок земельної ділянки, що перебуває у її з ОСОБА_5 користуванні.

Позиція відповідача. Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в кому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, зважаючи на таке. У відповідності до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 13.04.2007 вона стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В цьому договорі вказано, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 910 м.кв. У квартирі АДРЕСА_3 проживає її батько ОСОБА_5 із дружиною, а у квартирі АДРЕСА_4 позивачка ОСОБА_1 . Будучи власником житлового будинку АДРЕСА_1 вона подала відповідну заяву до Моршинської міської ради про приватизацію землі площею 0,09 га для обслуговування будинку і рішенням № 93 від 28.01.2016 їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельні ділянки орієнтовною площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 . Рішенням Моршинської міської ради від № 436 від 29.08.2017 затверджений детальний план території для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Розроблений проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 був затверджений рішенням Моршинської міської ради № 604 від 19.04.2018. Для погодження меж між нею та сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були повідомлені всі сторони, в тому числі і ОСОБА_1 . Проте до прибуття комісії Моршинської міської ради 30.03.2018 ОСОБА_1 вийшла з будинку і на час прибуття комісії її не було. Проте в телефонному режимі, як це випливає із тексту акту узгодження і встановлення меж земельної ділянки від 30.03.2018, ОСОБА_1 пояснила члену комісії , що відмовляється погоджувати межі земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_2 у зв`язку з тим,що триває судовий розгляд питання розподілу житлового будинку по АДРЕСА_5 , який розташований на суміжній земельній ділянці. Однак комісія врахувала, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_2 здійснюється для обслуговування житлового будинку згідно з рішенням Моршинської міської ради, є наявний витяг з Державного земельного кадастру цієї земельної ділянки, і вирішила погодити межі земельної ділянки, без погодження з боку ОСОБА_1 . Передача їй земельної ділянки площею 0,09 га у власність була здійснена у відповідності до Земельного кодексу, а відтак відсутні підстави для визнання рішень Моршинської міської ради нечинними, також не бути бути визнано нечинною державна реєстрація земельної ділянки. 16.01.2029 дана земельна ділянка площею 0,09 га по АДРЕСА_1 була внесена в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. При цьому ні вона, ні Моршинська міська рада жодних порушень земельного законодавства при приватизації земельної ділянки не допустили. Про будь-які порушення земельного чи іншого законодавства у позовній заяві не йдеться. Вимоги позовної заяви зводяться тільки до того, що станом на березень 2018 року будинок по АДРЕСА_5 в судовому порядку не розділений. Проте цей не розподіл сусіднього житлового по АДРЕСА_1 немає ніякого відношення до земельної ділянки площею 0,09 га. по АДРЕСА_1 . Тим більше, вона не була стороною судового процесу про розподіл цього житлового будинку. Враховуючи, що станом на 30.03.2018 позивач відмовилася погоджувати межі земельної ділянки, яка передається ОСОБА_9 у власність за адресою АДРЕСА_1 , то слід вважати, що її відмова в узгодженні меж земельної ділянки і є тимчасовим орієнтиром, коли їй стало відомо про порушення свого права та особу (осіб), яка вчинила такі порушення.Твердження ОСОБА_10 про те, що вона дізналася про порушення свого права тільки у червні 2023 року, не відповідає дійсності. Більше того, у позовній заяві ОСОБА_11 вказує про те, що у 2017 році вона зверталася до Моршинського міського голови із заявою, щоб питання приватизації спірної земельної ділянки не вирішувалось через судовий спір. Моршинська міська рада своїм листом від 10.05.2017 запевнила її, що без погодження меж з сусіднім землекористувачем питання приватизації не буде вирішуватись. Міська рада дотрималась свого зобов`язання і не вирішувала питання про передачу ОСОБА_9 земельної ділянки у власність без погодження меж із ОСОБА_12 як суміжним землекористувачем. Та обставина, що ОСОБА_11 відмовилась узгоджувати межі земельної ділянки не свідчить про незаконність їхніх дій по приватизації земельної ділянки. У відповідності до рішення Моршинської селищної ради № 12 від 10.06.1975 земельна ділянка по АДРЕСА_1 мала площу 0,2101 га і була зареєстрована за ОСОБА_13 , з яких 0,0910 га для обслуговування будинку АДРЕСА_1 . Решта землі 0,1191 га становили лишки, які залишились у його користуванні до виникнення потреби в них. Згідно з рішення Моршинської селищної ради №132 від 27.11.1983 із земельного фонду селищної Ради ОСОБА_13 виділено 0,09 га (90 м кв.) для облаштування заїзду до нового будинку по АДРЕСА_5 за рахунок вільної (сусідньої) земельної ділянки від будинку АДРЕСА_6 . Ця земля не має ніякого відношення до загальної земельної площі 0,2101 га. Рішенням Моршинської селищної ради № 141 від 18.12.1984 за будинком АДРЕСА_1 закріплено 600 м кв., виділених з користування ОСОБА_14 . При цьому межі цієї площі не встановлені, обміри на час виділення не проводились, схема та конфігурація земельної ділянки відсутні. Ця земельна ділянка виділена з лишок, що були у користуванні ОСОБА_14 , і вона розташована перед старим будинком по АДРЕСА_1 . Решта лишок земельної ділянки ОСОБА_13 , які розташовані за будинком АДРЕСА_1 , були приватизовані під садівництво і ОСГ громадянами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - кожному по 300 м кв. Для доступу до цих земельних ділянок Моршинська міська рада передбачила прохід (проїзд) згідно рішення Моршинської міської ради від 28.01.2016 року № 93. У позовній заяві ОСОБА_10 є посилання на різні площі земельної ділянки - 600 м кв. та 690 м кв., проте рішення щодо 690 м кв. до позовної заяви не долучено. Позивачкою не долучено до матеріалів позовної заяви і рішення Моршинської міської ради від 29.08.2017 № 436 «Про затвердження детальних планів територій по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 » ,яке просить позивачка скасувати. Перекладання на відповідача Моршинську міську раду надати таке рішення є недоречним. Одночасно позивачка не ставить питання про поновлення строку позовної давності щодо скасування цього рішення. Вона у свою чергу ставить питання про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування цього рішення, в тому числі і через пропуск позовної давності. Рішення Моршинської міської ради про затвердження детальних планів території, в том у числі і по будинку АДРЕСА_1 , прийнято з дотримання норм земельного законодавства, є законним, прийнятим в межах своєї компетенції і не може бути скасованим.

У письмових поясненнях, представник відповідача Моршинської міської ради стверджує про те, що повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України (в редакціях чинних на момент прийняття оскаржуваного рішення Моршинської міської ради). Рішенням Моршинської ради №93 від 28.01.2016 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 » було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та гомадської забудови. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14298826 від 19.04.2007, ОСОБА_2 відповідно до договору ларування №1-1692 від 13.04.2007, належить право власності на житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.12.2017, на підставі проекту із землеустрою, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:002:0034, площею 0,09 га. Відтак, рішення Моршинської міської ради №604 від 19.04.2018 «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 » є законним та прийнято в межах чинного законодавства. В Постанові ВАКС по справі №619/1415/19 від 01.09.2022 року (щодо не підписання акту погодження меж сусіднім власником земельної ділянки, як підстава для скасування прийнятих органом місцевого самоврядування рішень) суд зазначив про таке.Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного з землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 580/168/16-ц. Установивши, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його права користування земельною ділянкою внаслідок прийняття сільською радою оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно врахувавши, що саме по собі не підписання позивачем як суміжним землекористувачем акта погодження меж земельної ділянки не є підставою для визнання цього рішення недійсним, дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Відтак, надана на затвердження технічна документація із землеустрою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, яка передавалася у власність ОСОБА_17 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою відповідала вимогам чинного законодавства на дату її розроблення та на момен т розгляду питання про її затвердження. На замовлення виконавчого комітету Моршинської міської ради ПП «Ардім» було розроблено детальний план території для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Рішенням Моршинської міської ради №436 від 29.08.2017р. було затверджено детальний план території в АДРЕСА_1 . Рішення Моршинської міської ради №436 від 29.08.2017р. в частині затвердження детального плану території в АДРЕСА_1 . було прийняте з дотриманням норм чинного законодавства. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 633/408/18 прийшла до висновку, що у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна (пункт 11.6 Постанови). Тому не є належними й ефективними способами захисту права державної власності вимоги визнати незаконним і скасувати наказ розпорядника земель про передачу земельної ділянки у власність і скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на цю ділянку члена ФГ (пункт 11.10 Постанови). Відтак, у позові Позивач зазначає, що йому належить право вдласності на спірну ділянку згідно рішень Виконавчого комітету Моршинської селищної ради народних депутатів Львівської області № 132 від 27.11.1983р. Про відвід земельної ділянки ОСОБА_5 та №141 від 18.12.1984р. Про закріплення ділянки за будинком АДРЕСА_1 , скасування оскаржуваних рішень та державної реєстрації права власності на спірну ділянку не відновить порушене право Позивача. Верховний Суду у постанові від 13.08.2019р. у справі № 910/11614/18 зазначив, що обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду щодо обрання належного способу захисту порушеного права, в постанові від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 (провадження №12-173гс18). Тому, зважаючи на викладене, просить суд пояснення врахувати при прийнятті рішення.

Позиція третіх осіб у справі.

Третя особа ОСОБА_5 подав до суду письмове заперечення, в якому повністю не визнає позовні вимоги та просить суд застосувати строки позовної давності.

Представник Головного управління Держгеокодастру у Львівській області правом на подання процесуального документу у справі (пояснень, заперечень, заяв) не скористався.

Позиції сторін та їх представників в судовому засіданні.

Будучи допитаною судом в якості свідка позивач ОСОБА_1 дала показання, аналогічним, викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив та показала, що вона є співвласником частини житлового будинку АДРЕСА_1 та користувачем земельної ділянки. Між нею та ОСОБА_5 існував судовий спір щодо поділу житлового будинку та визначення права користування земельною ділянкою. Рішенням суду здійснено реальний розподіл житлового будинку, позовні вимоги про встановлення користування земельною ділянкою за її заявою залишено без розгляду. Вважає, що приватизувавши частину земельної ділянки відповідачка ОСОБА_2 порушила її право на користування земельною ділянкою, оскільки не узгодила з нею межі земельної ділянки. При цьому, Моршинською міською радою не було враховано рішень селищної ради про надання право на користування земельною ділянкою її дідусю. Просить суд врахувати, що під час прийняття рішення Моршинською міською радою не було враховано, що між ними існує судовий спір.

Представник позивача адвокат Маципура Г.І. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача Моршинської міської ради Більська Л.В. позовні вимоги заперечила, просить в задоволенні позову відмовити, з підстав, наведених у письмових поясненнях, враховуючи практику ВС, долучену до матеріалів справи.

Будучи допитаною судом в якості свідка відповідач ОСОБА_2 дала показання, аналогічним, викладеним у відзиві на позовну заяву та показала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Вона звернулася у порядку, встановленому законом до Моршинської міської ради, виготовила проектну документацію та оформила право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який належить їй на праві приватної власності. Суміжна землекористувач ОСОБА_1 відмовилася погоджувати межі, тому і було скликано комісію, про що позивача завчасно повідомлено. Зазначає, що нею приватизовано земельну ділянку, яка була закріплена за її житловим будинком ще у 1975 році.

Представник відповідача адвокат Дуткевич М.В. просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Показання свідків.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні дав показання про те, що він підписував акт від 20.03.2018, мова йшла про розподіл земельної ділянки. Хто розмовляв з членів комісії з ОСОБА_1 , повідомити не може. Комісія виїжджала на місце, заслуховувала землекористувачів і в подальшому приймала рішення.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні дала показання про те, що на виконання рішення Моршинської міської ради №262 від 24.11.2016 було розроблено детальний план території, зокрема по АДРЕСА_1 . В детальному плані зазначено кадастровий план меж земельних ділянок та площі, закріплені за житловими будинками. Детальний план було оприлюднено, проведено громадські слухання. В подальшому ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Потім рішенням сесії Моршинської міської ради земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 . На момент приватизації існував спір про житловий будинок по АДРЕСА_1 . На момент передачі земельної ділянки у власність, така не перебувала ні у власності, ні у користуванні жодної особи. Земельна ділянка не містила кадастрового номеру. Не погодження меж земельної ділянки не є підставою для відмови у передачі такої у власність.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

З копії паспорта № НОМЕР_1 вбачається, що такий видано на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7/.

З витягу з реєстру територіальної громади №2023/000802595 від 21.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8/.

З договору дарування житлового будинку від 04.07.2002, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. вбачається, що ОСОБА_20 (даритель) та ОСОБА_1 (обдарована) складено цей договір про таке: даритель подарувала, а обдарована прийняла в дар 1/3 частину житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1 та розміщений на земельній ділянці площею 600 кв.м. /а.с.9/.

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14995261 від 21.06.2007 вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування /а.с.10/.

З договору дарування частини будинку від 20.09.2007, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. вбачається, що ОСОБА_20 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована) складено цей договір про таке: дарувальник подарувала, а обдарована прийняла в дар 1/6 частину житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1 та розміщений на земельній ділянці площею 600 кв.м. /а.с.11/.

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16017802 від 21.09.2007 вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності в розмірі 1/6 частки належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування /а.с.12/.

Відповідно до копії рішення ВК Моршинської селищної ради Народних депутатів Львівської області №132 від 27.11.1983 «Про відвід земельної ділянки гр. ОСОБА_5 », вирішено відвести гр. ОСОБА_5 90 кв.м. земельної площі за рахунок земельного фонду селищної Ради та влаштування проїзду до будинку АДРЕСА_1 /а.с.13/.

Відповідно до рішення ВК Моршинської селищної ради Народних депутатів Львівської області №141 від 18.12.1984 «Про закріплення ділянки за будинком АДРЕСА_1 » вирішено закріпити за будинком громадян ОСОБА_5 і ОСОБА_21 600 кв.м. земельної площі по АДРЕСА_1 за рахунок вилучення земельної площі будинковолодіння гр. ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 /а.с.14/.

З листа виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області від 10.05.2017 №252/06.28 , адресованого ОСОБА_1 вбачається, що при затвердженні технічної документації для передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку обов`язково погоджується межі земельної ділянки всіма суміжними землекористувачами. При цьому, технічна документація для передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 на сесію Моршинської міської ради не подавалась /а.с. 17/.

Із заяви ОСОБА_1 від 25.04.2017 вбачається, що остання зверталася до міського голови м. Моршин Львівської області щодо вирішення питання про зупинення процесу передачі в приватну власність земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 /а.с.18/.

Із листа Моршинської міської ради від 07.07.2023 №121 вбачається, що детальним планом території, затвердженого рішенням сесії Моршинської міської ради від 29.08.2017 №436 «Про затвердження детальних планів території по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 », визначена площа земельної ділянки 0,0572 га під житловим будинком по АДРЕСА_7 /а.с.19-22/.

З рішення №604 від 19.04.2018 ХХVІІ сесії VII демократичного скликання Моршинської міської ради Львівської області «Про безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 » вирішено затвердити «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 » розроблений Стрийським міськрайонним виробничим відділом Львівської регіональної філії Центру ДЗК та передати ОСОБА_2 безоплатно y власність земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0034) площею га 0,0900 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови /а.с. 23/.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ресстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №352011429 від 26.10.2023 вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0034 площею 0,09 га на підставі рішення Моршинської міської рада від 19.04.2018 належить ОСОБА_2 /а.с.24/.

З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 вбачається, що такий було виготовлено на замовлення ОСОБА_2 Стрийським міськрайонним виробничим відділом Львівської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру /а.с.49-58/.

З акту узгодження і встановлення меж земельної ділянки вбачається, що на підставі звернення гр. ОСОБА_2 , відповідно до ст. 158 Земельного Кодексу України, комісією утвореною розпорядженням міського голови м.Моршина №76 від 11.12.2017 в складі: Головатого Р.Я. голови комісії, депутат міської ради; ОСОБА_18 - заступник голови комісії, секретаря ради; Косило А.І. секретаря комісії, заступника начальника відділу архітектури та містобудування; Гульчій І.А. начальника юридичного відділу; ОСОБА_22 - члена комісії, депутата міської ради; ОСОБА_23 члена комісії, депутата міської ради; ОСОБА_24 - члена комісії, депутата міської ради; ОСОБА_25 члена комісії, депутата міської ради; ОСОБА_26 - члена комісії, депутата міської ради; ОСОБА_27 - члена комісії, депутата міської ради 20 березня 2018 року проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що один з суміжних землекористувачів гр. ОСОБА_1 відмовилась погоджувати акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, яка передається у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Комісією, враховуючи те, що приватизація земельної ділянки гр. ОСОБА_2 здійснюється для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно з рішенням Моршинської міської ради, наявний витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України, вирішено погодити межі земельної ділянки, що передається у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , площею 0,0900 га. ОСОБА_1 під час обстеження земельної ділянки була відсутня та повідомила в телефонному режимі що відмовляється від погодження меж земельної ділянки, у зв`язку з тим, що триває судовий розгляд питання розподілу житлового будинку по АДРЕСА_1 , який розташований на суміжній земельній ділянці /а.с. 59/.

З архівного витягу Моршинської селищної ради депутатів трудящих Львівської області Протоколу виконавчого комітету №12 від 10.06.1975, яким вирішено затвердити пред`явлені Стрийським бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель забудованого кварталу № 21 загальною площею 65593 кв. м.; Зареєструвати за землекористувачем забудованого кварталу № 21 присадибні ділянки по нормі загальною площею 34497 кв. м. Виявлені лишки площею 24081 кв. м. залишити в користуванні землекористувача до виникнення потреби в них. По земельних ділянках площею 7015 кв. м. від реєстрації утриматись до пред`явлення землекористувачем відповідних документів; Затвердити установлену при обмірі конфігурацію присадибних ділянок в яких відсутні лишки земельної ділянки /конфігурацію ділянок, в яких є лишки площі, встановлювати органам по справах будівництва і архітектури при вилученні лишків /а.с.93/

Відповідно до рішення №436 від 23.08.2017 «Про затвердження детальних планів території по АДРЕСА_1 », затверджено детальний план території для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 /а.с.120/.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що остання зверталася до голови Моршинської міської ради із заявою про затвердження детального плану території для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 /а.с.120 зворот/.

З детального плану території для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 вбачається, що такий виготовлено на замовлення виконавчого комітету Моршинської міської ради Приватним підприємством «Ардім /а.с.121 зворот-125/.

З детального плану території для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_8 вбачається, що такий виготовлено на замовлення виконавчого комітету Моршинської міської ради Приватним підприємством «Ардім /а.с.126-127/.

Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства, чинні на момент ухвалення судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-иродажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належноїїм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної іілянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, : ериторіальної громади на неї.

Відповідно до пункту "г" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

За змістом ст. 118 Земельного кодексу України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проекту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 6. ст. 118 Земельного кодексу (в редакції чинній на момент прийняття рішення Моршинською міською радою) зазначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянокпогоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до пололсень частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно з частиною першою статті 79 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Як передбачено частиною восьмою статті 19 Закону України "Прорегулювання містобудівної діяльності" детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що генеральний план населеного пункту, план зонування та детальний план території є видами містобудівної документації, при цьому, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, а план зонування та детальний план території розробляються на підставі генерального плану території та не можуть йому суперечити. Крім того, детальний план території не може суперечити плану зонування.

Частинами четвертою - шостою статті 19 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що детальний план території (надалі - ДПТ ) визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Згідно зі ст. 21 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» даний детальний план території був розглянутий на громадських слуханнях, розміщений на веб-сайті органу місцевого самоврядування та в загальнодоступному місці в приміщенні міської ради.

Статтею 21 Закону N3038 передбачений порядок та підстави проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів.

Зокрема, частиною 1 цієї статті визначено, що громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Згідно з ч. 2 цієї статті затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

Норми права, які існували на час виникнення земельних правовідносин.

Статтею 12 ЗК УРСР було передбачено, що селищні Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території: 1) здійснюють державний контроль за використанням та охороною всіх земель; 2) надають в користування, а також вилучають земельні ділянки для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу; 3) відповідно до чинного законодавства, в питаннях землекористування, благоустрою і будівництва зупиняють виконання рішень загальних зборів членів колгоспів (зборів уповноважених) та інших кооперативних організацій, скасовують накази і розпорядження керівників підприємств, організацій і установ або зупиняють їх виконання, повідомляючи про це відповідні вищестоящі органи; 4) забезпечують здійснення заходів по охороні земель від розбазарювання і безгосподарного використання; 5) здійснюють контроль за виконанням заходів по підвищенню родючості грунтів, боротьбі з їх ерозією, рекультивації порушених земель, їх зрошенню та осушенню, створенню полезахисних лісових насаджень; 6) вирішують відповідно до статті 162 цього Кодексу спори про користування земельними ділянками; 7) розподіляють між підприємствами, організаціями, установами і громадянами ділянки під городи, сінокоси і пасовища з земель державного запасу, що виділяються селищній Раді у встановленому порядку; 8) вирішують інші питання в галузі земельних відносин у межах своєї компетенції.

Статтею 16 ЗК УРСР було передбачено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Порядок порушення і розгляду клопотань про надання земельних ділянок встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Згідно зі ст.17 ЗК УРСР землі, визнані у встановленому порядку придатними для потреб сільського господарства, насамперед повинні надаватися колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським підприємствам, організаціям і установам.

Відповідно до ст.18 ЗК РСР для будівництва промислових підприємств, житлових об`єктів, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі, магістральних трубопроводів, а також для інших несільськогосподарських потреб надаються землі несільськогосподарського призначення або непридатні для сільського господарства, або сільськогосподарські угіддя гіршої якості. Надання для вказаних цілей земельних ділянок із земель державного лісового фонду провадиться переважно за рахунок не вкритих лісом площ або площ, зайнятих чагарниками і малоцінними насадженнями. Надання земельних ділянок під забудову на площах залягання корисних копалин провадиться за погодженням з органами державного гірничого нагляду. Лінії електропередачі, зв`язку та інші комунікації проводяться головним чином вздовж шляхів, існуючих трас тощо.

Згідно зі ст.19 ЗК УРСР колгоспи, радгоспи, інші підприємства, організації і установи

у встановлених законом випадках можуть надавати з закріплених за ними земель земельні ділянки у вторинне користування. Порядок і умови вторинного землекористування визначаються законодавством Союзу РСР, цим Кодексам та іншими законодавчими актами Української РСР.

Статтею 20 ЗК УРСР передбачено, що відповідно до основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно зі ст.21 ЗК УРСР видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Статтею 22 ЗК УРСР передбачено недопустимість користування земельною ділянкою до оформлення землекористування, а саме приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Згідно зі статтями 151-156 ЗК РСР державний землеустрій здійснюється державними землевпорядними органами. Керівництво роботами по державному землеустрою і контроль за їх виконанням здійснюються Міністерством сільського господарства Української РСР та його місцевими органами. Землеустрій провадиться за рішенням органів державної влади, ініціативою землевпорядних органів або за клопотанням заінтересованих землекористувачів. Землевпорядний процес складається з підготовчих робіт, складання проекту землеустрою, розгляду і затвердження проекту, перенесення його в натуру, оформлення і видачі землевпорядних документів, авторського нагляду за здійсненням проекту землеустрою. В процесі землеустрою складаються землевпорядні проекти, а також документи на право користування землею, передбачені статтею 20 цього Кодексу. Складання землевпорядних проектів здійснюється за участю заінтересованих землекористувачів. Проекти внутрігосподарського землеустрою колгоспів, радгоспів та інших сільськогосподарських підприємств, організацій і установ затверджуються виконавчими комітетами обласних Рад народних депутатів. Проекти землеустрою по відведенню і вилученню земельних ділянок затверджують ті органи державного управління, які мають право надавати і вилучати земельні ділянки. Проекти землеустрою, пов`язані з зміною меж і розмірів землекористувань, затверджуються у відповідності з статтею 53 цього Кодексу. Землевпорядні проекти після затвердження переносяться за участю заінтересованих землекористувачів в натуру (на місцевість) з позначенням меж землекористувань межовими знаками встановленого зразка. Встановлена в порядку землеустрою внутрігосподарська організація території є обов`язковою для колгоспів, радгоспів та інших підприємств, організацій і установ. Землевпорядна документація, затверджена в порядку, передбаченому статтею 154 цього Кодексу, а також документи на право користування землею видаються землекористувачам.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16).

Цивільні права/інтереси захищаються в спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Отже, для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1 шляхом визнання нечинним рішення сесії Моршинської міської ради від 29.08.2017 №436 в частині затвердження детальних планів території по АДРЕСА_1 , суд звертає увагу на таке.

Так, відповідно до статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VI) (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до частини 1-2 статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб генеральні плани можуть поєднуватися з детальними планами всієї території таких населених пунктів.

Відповідно до частини 1-3 статті 19 Закону №3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів.

Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Така правова природа детального плану території характеризує його як складову планування території на місцевому рівні, яка уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. При цьому, детальний план повинен відповідати довгостроковій стратегії планування та забудови території населеного пункту в цілому.

Відповідно до частини 1-2 статті 21 Закону №3038-VІ громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

Крім того, за визначенням статті 19 Закону №3038-VІ детальний план розробляється щодо території, на якій розташовано ту чи іншу земельну ділянку чи земельні ділянки.

За змістом пункту 3 частини 7 статті 21 Закону №3038-VІ правом надання пропозицій щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні наділені, зокрема, власники земельних ділянок, розташованих на території суміжній з територією, щодо якої розробляється документація.

В ході розгляду справи судом встановлено, що громадські слухання оскаржуваного детального плану території проводилось, рішення про його затвердження прийняте відповідачем з врахуванням громадської думки з цього питання і в подальшому на підставі цього детального плану затверджено проект землеустрою відповідача ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, відсутні підстави для визнання нечинним рішення сесії Моршинської міської ради від 29.08.2017 №436 в частині затвердження детальних планів території по АДРЕСА_1

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1 шляхом визнання нечинним рішення XXVІІ сесії Моршинської міської ради Львівської області №604 від 19.04.2018 «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 » та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0034 площею 0,0900 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності №29874068 від 10.01.2019, суд зауважує таке.

Як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач ОСОБА_1 покликається на те, що її з ОСОБА_5 житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 690 кв.м. Земельна ділянка площею 90 кв.м. виділена ОСОБА_5 за рахунок земельного фонду тоді селищної ради для облаштування проїзду до їхнього будинку згідно з рішенням виконавчого комітету Моршинської селищної ради №132 від 27.11.1983 та земельна ділянка площею 600 кв.м. закріплена за будинком згідно з рішенням виконавчого комітету Моршинської селищної ради №141 від 18.12.1984. Ця частина земельної ділянки вилучена з земельної ділянки сусіднього будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке на той час належало батьку її матері та ОСОБА_5 , її дідусю.Земельна ділянка площею 690 кв.м. є у її та ОСОБА_5 користуванні та у власність їм не передавалась.

Частиною п`ятою статті 20 ЗК УРСР (1970 року) було передбачено, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами у земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року в справі № 702/1026/18, вказав на необхідність врахування вказаних положень у подібних правовідносинах, зазначивши, що документами, які підтверджують право землекористування, є записи про розміри земельної ділянки у земельно-шнуровій та погосподарських книгах сільських рад.

Подібного висновку Верховний Суд дійшов і у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 718/567/15-ц, вказавши, щозаписи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів).

Згідно зі статтею 20 ЗК УРСР відповідно до основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач жодного з вище перелічених документів, які б засвідчували право користування земельною ділянкою суду не надала, як і не надала доказів відведення земельної ділянки в натурі. А тому у позивача відсутні підстави стверджувати про право користування земельною ділянкою площею, зазначеною у рішенні виконавчого комітету Моршинської селищної ради №141 від 18.12.1984.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства)….Органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з положеннями частин четвертої, п`ятої, шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» Кабінет Міністрів України постановою від 17 жовтня 2012 року № 1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), згідно з пунктом 107 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Згідно з абзацом першим пункту 109 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Частинами п`ятою, шостою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно зі змістом статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У частині першій статті 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що: «у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Отже, якщо земельна ділянка сформована, то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу. Водночас слід наголосити, що розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проекту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат».

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку.

Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок у межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

Встановивши, що формування земельної ділянки з конкретно визначеними межами здійснено саме на підставі проекту землеустрою ОСОБА_2 (стаття 79-1 ЗК України, стаття 50 Закону України «Про землеустрій»), Моршинська міська рада у відповідності до наданих їй повноважень ухвалила рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та передала земельну ділянку у власність ОСОБА_2 .

З цих підстав у позивачки відсутнє право на захист її законних очікувань щодо оформлення права власності саме на частину спірної земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 раніше за позивачку вчинила юридично значущі дії щодо вирішення питання про отримання у майбутньому права власності на це майно: раніше закінчила розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки, за її заявою сформовано земельну ділянку та, як наслідок, ухвалено рішення про затверджено проекту землеустрою за нею.

На підставі наведеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання нечинним рішення XXVІІ сесії Моршинської міської ради Львівської області №604 від 19.04.2018 «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 » та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0034 площею 0,0900 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності №29874068 від 10.01.2019.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки (державного акта на земельну ділянку), а також усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи (див. висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 243/8040/17 (провадження № 61-273св20)).

Згідно з висновками, викладеними у постанові від 26.10.2022 в справі № 158/1788/20 встановивши, що позивач не довела порушення її прав зазначеним рішенням, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Оскільки встановлення судами відсутності порушення прав та інтересів позивача у зв`язку з прийняттям оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування є самостійною підставою для відмови в позові, суди помилково вдались до оцінки додержання порядку (процедури) його прийняття органом місцевого самоврядування, тому судові рішення в цій частині слід змінити в мотивувальній частині.

З врахуванням вказаних висновків, інші доводи сторони позивача не аналізуються та не спростовуються.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Моршинської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5 , Головне управління Держгеокодастру у Львівській області про визнання нечинними рішень та скасування права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Маципура Галина Іванівна, місцезнаходження: Львівська область, м. Стрий, вул. Майдан Ринок, 41/14;

Відповідач: Моршинська міська рада Львівської області, , місцезнаходження: Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. І. Франка, 15;

Представник відповідача: Більська Любов Володимирівна, місцезнаходження: Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. І. Франка, 15;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідача: адвокат Дуткевич Михайло Васильович, місцезнаходження: Івано-Франківська область, Калуський район, м. Болехів, вул. Млинарська, 8А;

Треті особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, , місцезнаходження: м. Львів, пр. Чорновола, 4.

Повний текст судового рішення

виготовлено 27.02.2025

Головуючий суддя В.Л.Бучківська