Справа № 346/3849/24
Провадження № 2/346/196/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді: Махно Н.В.

з участю: секретаря: Гломби А.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Бежука С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок адміністративного правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення. В даній позовні заяві позивач зазначає, що 20 листопада 2023 року о 18 год. 30 хв., в с. Замулинці, по вул. Шевченка, Коломийського району, Івано-Франківської області, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки "Lexus RX 350", номерний знак " НОМЕР_1 ", порушивши пункт 12.1 Правил дорожнього рухуУкраїни, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого скоїв наїзд на його, ОСОБА_2 , транспортний засіб марки "Audi A 6", номерний знак " НОМЕР_2 ", в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказує, що крім того, ОСОБА_3 , керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку зі згоди водія на місці зупинки із застосуванням приладу "Drager". Результат тесту - 1,89 проміле, чим порушив п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що постановою Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2024 року ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративні стягнення:- за 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ч.2 ст.36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення ОСОБА_3 , визначено у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також позивач вказує, що не підлягає доказуванню в ході розгляду цивільної справи те, що саме дії відповідача перебувають у зв`язку з настанням наслідків, які знаходять своє вираження у завданні механічних пошкоджень транспортному засобу марки "Audi A 6", номерний знак " НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , власником транспортного засобу марки "Audi A 6", номерний знак " НОМЕР_2 є він, ОСОБА_2 . Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача, він зазнав матеріальної та моральної шкоди. Позивач вказує, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "Lexus RX350", номерний знак " НОМЕР_1 ", застрахована не була, однак, у нього, на момент дорожньо-транспортної пригоди, а саме, 20.11.2023 року був дійсний страховий поліс № ЕР-217603313 укладений між ним, ОСОБА_2 , та ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС". Даний страховий поліс чинний. Позивач зазначає, що 21 листопада 2023 року ним на електронну адресу Моторне (транспортне) страхове бюро України було надіслано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Позивач зазначає, що МТСБУ в межах ліміту матеріальної відповідальності (160 000, 00 гривень) 07.03.2024 року надіслали йому листа про прийняте рішення, згідно якого йому виплачено відшкодування шкоди в сумі 89 661, 80 гривень. Проте, вказує позивач, розмір страхового відшкодування не покрив всі збитки, спричиненої внаслідок ДТП. 23.01.2024 року суб`єктом оціночної діяльності, аварійним комісаром ОСОБА_4 , проведено експертне автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено висновок N 0041/ТЛ-24, в якому встановлено розмір матеріального збитку, що склав 100682,00 грн. Вказує, що крім збитків, що завдані транспортному засобу, додатково поніс витрати на проведення оцінювання збитків, завданих транспортному засобу, що склало 3400,00 грн. Вказує, що ОСОБА_3 , зобов`язаний відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду в розмірі : 14420,20 грн. з розрахунку 100 682,00 грн. (збитки згідно звіту оцінювача) - (мінус) 89 661,80 грн. (виплачене страхове відшкодування) + (плюс) 3400,00 грн. вартість послуг з проведення оцінки збитків. Зазначає, що загальна сума матеріальної шкоди становить 14420,20 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять гривень двадцять копійок) та 3400 гривень вартість витрат для виготовлення висновку. Зазначає, що діями відповідача також завдано йому витрат, як позивачу, по справі, спричинених моральними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті, негативні переживання, настороги, тривоги. Вказує, що відповідачем було пошкоджено належний йому транспортний засіб, внаслідок чого він був позбавлений можливості користуватися автомобілем, що потягнуло значні зміни в його повсякденному житті. Вказує, що жодних відшкодувань зі сторони відповідача він не отримав, тому був змушений звертатися до свого страхувальника з метою відшкодування матеріальному збитку, який зайняв у нього тривалий час, він був позбавлений можливості займатися буденними справами, був змушений приділяти час для оцінки завданих збитків та вираховувати ремонтні роботи. Вказує, що після пошкодження транспортного засобу він дуже сильно засмутився, відчував душевний біль, в нього розпачалася апатія до речей, які раніше приносили йому радість. Заначає, що його думки були зосереджені виключно на наслідках пошкодження його автомобіля, певний проміжок часу він був позбавлений можливості вести активне громадське життя, оскільки транспортний засіб потребував ремонту. Вказує, що за своє життя він ніколи не потрапляв у серйозні дорожньо-транспортні пригоди, а транспортні засоби під його керуванням ніколи не зазнавали таких серйозних механічних пошкоджень, як внаслідок протиправних дій відповідача. Вказує, що дані обставини різко негативно позначились на його моральному стані та завдали йому моральної шкоди. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь матеріальну шкоду в сумі 14 420,20 грн., моральну шкоду у сумі 50 000 гривень, а також витрати на підготовку експертного висновку в сумі 3400 гривень та понесені судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_5 , подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові в повному обсязі за безпідставністю. Вказав, що позивач у позовній заяві зазначає ту обставину, що по наслідках дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.11.2023 року о 18 год. 30 хв., в с.Замулинці, Коломийського району Івано-Франківської області за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача, Моторним (транспортним) страховим бюро України в межах ліміту матеріальної відповідальності (160000 грн. ) йому було виплачено страхове відшкодування в сумі 89661,80 грн. Вказує, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано шкоди в більшому розмірі, ніж виплачене МТСБУ страхове відшкодування. Просив відмовити повністю у вимогах позивача за безпідставністю. Крім того, представник відповідача зазначив, що ліміт відповідальності МТСБУ складає 160000 гривень. Також представник відповідача зазначив, що і наявність моральної шкоди позивачем недоведено доказами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву в повному обсязі, просила позов задовольнити, представник відповідача відзив на позов підтримав в повному обсязі, просив у позові відмовити.

Суд заслухавши представників сторін в судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративні стягнення:- за 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ч.2 ст.36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення ОСОБА_3 , визначено у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік (а.с.14-16). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , власником транспортного засобу марки "Audi A 6", номерний знак " НОМЕР_2 є позивач, ОСОБА_2 (а.с.12-13). 07.03.2024 року МТСБУ надіслали позивачу повідомлення про прийняте рішення, згідно якого прийнято рішення про виплату позивачу відшкодування шкоди в розмірі 89 661, 80 грн. (а.с.17). Позивач у позовній заяві зазначив, а представник позивача в судовому засіданні повідомила, що отримано виплату від Моторного (транспортного) страхового бюро України.23.01.2024 року експертом ОСОБА_4 , проведено експертне автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено висновок N 0041/ТЛ-24, в якому встановлено розмір матеріального збитку, що склав 100682,0 грн. (а.с.18-48). Згідно квитанції Судово-експертної фірми "Експо-Фірма" від 20.01.2024 року сплачено 3400 грн.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) (що діяв на момент виникнення правовідносин), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV (що діяв на момент виникнення правовідносин) у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 р. в справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. в справі № 147/66/17). Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика (правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 р. в справі № 147/66/17). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першоїстатті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцієюта законами України. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим піджверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи, те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем, однак у справі відповідачем є водій ОСОБА_3 , який є неналежним відповідачем, та крім того, у позивача був дійсний страховий поліс, і транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП,та Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило позивачу відшкодування шкоди в розмірі 89661,80 грн., при цьому в межах ліміту відповідальності, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенніпозову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок адміністративного правопорушення, - слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.81, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок адміністративного правопорушення, - відмовити. Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк оскарження особчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 03.03.2025 року.

Суддя: Махно Н. В.