УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 753/18560/24

провадження № 61-1802ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Бушею Андрієм Володимировичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» (далі - ПАТ «Банк «Кліринговий Дім»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В. С. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року, у відкритті провадження у справі відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що в даній справі заявлено позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, прийняте на підставі іпотечного договору, укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, договором овердрафту, укладеними виключно між юридичними особами, а тому спір, враховуючи склад сторін основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду.

13 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Буша А. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки у цій справі позов іпотекодавця (фізичної особи) щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, що належить на праві власності фізичній особі, а тому необґрунтовано відмовили у відкритті провадження у справі. Вказує, що позовні вимоги спрямовані на захист свого порушеного права власності на земельну ділянку, тобто цей спір є спором про право цивільне та має приватноправовий характер. Оскарження рішень про державну реєстрацію права власності земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права щодо земельної ділянки.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Відповідно до частини першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 21 ГПК України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем було прийнято з істотним порушенням положень Закону України «Про іпотеку», а тому підлягає скасуванню.

Судами установлено, що 05 червня 2020 року між ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» та ТОВ «Європєум Інвест» укладено договір овердрафту № 18/2020-К, згідно з умовами якого банк надає позичальнику овердрафт з максимальним лімітом у сумі 2 000 000 грн на поповнення обігових коштів з умовою здійснення позичальником повного погашення заборгованості за наданим овердрафтом в останній день терміну дії овердрафту.

10 вересня 2020 року між ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» та ТОВ «Європєум Інвест» укладено кредитний договір №40/2020-К, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику поновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 6 000 000 грн на поповнення обігових коштів, строком до 09 вересня 2021 року зі сплатою 16,5% річних, а позичальник зобов`язався здійснювати погашення отриманого в межах кредитної лінії кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом та за банківські послуги, передбачені тарифами банку, в строк і в сумах, згідно з умовами цього договору.

10 вересня 2020 року між ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 40/2020-01К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменком В. В., зареєстрований в реєстрі за № 663.

За умовами іпотечного договору для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 40/2020-К від 10 вересня 2020 року та договором овердрафту № 18/2020-К від 05 червня 2020 року, іпотекодавець - ОСОБА_1 передає в іпотеку іпотекодержателю ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» належне йому на праві власності нерухоме майно, зокрема: земельну ділянку кадастровий номер :90:912:0010, площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

13 вересня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В. С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 75043019, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :90:912:0010, площа 0,06 га, за адресою:

АДРЕСА_1 за ПАТ «Банк «Кліринговий Дім», на підставі іпотечного договору № 663

від 10 вересня 2020 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) вказано, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).

Велика Палата Верховного Суду додатково звертала увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Встановивши, що спір між сторонами у справі, яка є предметом перегляду, виник щодо нерухомого майна, яке є предметом забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором, укладеним між двома юридичними особами,суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що цей спір належить до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Бушею Андрієм Володимировичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун