РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1216/24

Провадження №2/568/41/25

20 лютого 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Сороки В.Г., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Вишковської В.І., представника третьої особи Синіцької Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Радивилівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказує, що рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.04.2021р. шлюб між сторонами було розірвано, спільний їх син залишився проживати з ним. Відповідач покинула сина, не займається його вихованням, не цікавиться життям сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, на постійній основі перебуває за кордоном.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що з часу розірвання шлюбу, відповідач не цікавиться життям дитини та дитина проживає разом з ним. Дитина ображена на матір, оскільки остання його покинула, не бажає з нею спілкуватися та підтримувати зв`язок.

Представник позивача адвокат Сорока В.Г. підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві, просив суд їх задовольнити, оскільки наявні для цього всі законні підстави.

Відповідач в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову. Суду зазначила, що після розірвання шлюбу з позивачем перебувала в депресії, лікувалася. Дійсно вона виїхала за кордон та перебувала там з грудня 2021р. по грудень 2022р. Визнає свою вину в тому, що не сказала сину про те, що виїжджає за кордон. Син образився на неї. Однак наразі вона намагається налагодити стосунки з сином, хоча це дуже важко, оскільки, як вона вважає, позивач налаштував сина проти неї. Вона приходить до сина у коледж, передає йому кошти. Аліменти на утримання сина вона сплачує. Вважає, що їй вдасться з часом налагодити стосунки із сином.

Представник відповідача адвокат Вишковська В.І. в судовому засіданні пояснила, що позов є безпідставним, жодних доказів невиконання відповідачем батьківських обов`язків, які б слугували підставою позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суду не надано, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Представник третьої особи - Синіцька Т.І. у судовому засіданні зазначила, що за результатами розгляду службою у справах дітей виконавчого комітету Козинської сільської ради було затверджено висновок органу опіки та піклування від 30.09.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За наслідками повторного розгляду зазначеного питання 11.11.2024р. вже за участю відповідача, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Козинської сільської ради підтримала у повному обсязі попередній висновок від 30.09.2024р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Просила суд врахувати це при вирішенні спору. Суду пояснила, що основою для висновку про доцільність позбавлення батьківських прав стало відношення дитини до матері. Дитина не бажає спілкуватися з матір`ю. В той же час представник третьої особи підтвердила, що ОСОБА_2 в січні 2023р. зверталася до них з питанням щодо усунення перешкод з боку позивача у спілкуванні з дитиною.

Опитана в судовому засіданні дитина ОСОБА_3 пояснив, що ображений на матір, що та його покинула, не бажає з нею спілкуватися. Суду пояснив, що мати намагається з ним налагодити стосунки, приходить до школи, надає кишенькові кошти, однак він цього не бажає.

Присутня під час опитування психолог, за наслідками опитування дитини, підсумувала, що дитина потребує психологічної допомоги, прослідковується образа на матір за те, що вона його свого часу покинула, однак вважає, що ця образа в більшій мірі навіяна поведінкою позивача.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви було долучено наступні документи:

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого встановлено, що його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 12).

- рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.04.2021р., яким шлюб між сторонами - розірвано (а.с.13).

- копія судового наказу, виданого Радивилівським районним судом Рівненської області від 08.12.2021р. про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей (а.с. 14).

- рішення виконавчого комітету Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 04.11.2021р. №113, яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

- рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 27.04.2022р., яким визначено місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 16-18).

- копія витягу про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_3 , які зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9)

- акт обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 21).

- довідка з Козинського ліцею від 24.07.2024р., відповідно до якої ОСОБА_3 є учнем 10 класу. Вихованням займається батько, мати у навчанні та вихованні участь не приймає, навчанням не цікавиться, школу не відвідує (а.с. 20).

- рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 27.06.2023р., відповідно до якого з ОСОБА_2 за позовом ОСОБА_1 була стягнута неустойка за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідачем надано суду:

-довідка з виконавчої служби від 06.08.2024р., відповідно до якої станом на зазначену дату у ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей.

-характеристика по місцю проживання, видана старостою Іващуківського старостинського округу Козинської сільської ради, відповідно до якої скарг на ОСОБА_2 на спосіб її життя від односельчан не надходило.

-заява ОСОБА_2 на адресу Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 28.12.2022р. щодо вжиття заходів для усунення перешкод з боку ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми.

-витяг з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Козинської сільської ради від 11.01.2023р. щодо розгляду заяви ОСОБА_2 , відповідно до якого вирішено рекомендувати ОСОБА_1 не заперечувати дитині ОСОБА_3 спілкуватись з матір`ю, а заявниці при ініціюванні зустрічей враховувати психологічний стан дітей, при спілкуванні з ними упускати тем, що можуть негативно впливати на їх емоційний стан.

-повідомлення на адвокатський запит Козинського ліцею від 11.09.2024р., відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_2 мати учня 10 класу ОСОБА_3 протягом 2023-2024 навчального року батьківські збори не відвідувала, з класним керівником на зв`язок не виходила, не спілкувалася. 05.09.2024р. ОСОБА_2 звернулася до класного керівника ОСОБА_5 (телефонувала з -за кордону) щоб поцікавитися навчанням та поведінкою свого сина.

-довідка сімейного лікаря Козинської А ЗПСМ Грановської І.Ф. від 05.09.2024р. про те, що ОСОБА_2 в липні 2024р. цікавилася станом здоров`я свого сина ОСОБА_3 .

Також на виконання вимог ухвали суду від 15.08.2024 року, органом опіки і піклування виконавчого комітету Козинської сільської ради від 30.09.2024, надано висновок, у якому визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, після розлучення сторін, як встановлено судом, відповідач бере участь в утриманні дитини.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: депресія після розлучення, скрутне матеріальне становище, необхідність пошуку роботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Щодо висновку органу опіки і піклування від 30.09.2024 року суд не може взяти його до уваги і покласти в основу рішення про позбавлення батьківських прав відповідача, так як у даному висновку не зазначено жодних мотивів та підстав, з яких орган опіки та піклування прийняв рішення про позбавлення батьківських прав. В даному висновку за основу було взято відношення дитини до матері, яка в категоричній формі не хоче з нею спілкуватися, про що підтвердила представник третьої особи в судовому засіданні. Підстав, які за законом є підставою для позбавлення особи батьківських прав, висновок не містить. Такі підстави не знайдені і вході судового розгляду.

У постанові ВС від 13.07.2022р. №705/3040/18 (провадження №61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, наприклад таких, як тривалий час проживання дитини з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає, чи інших можливих факторів впливу на неї.

При опитуванні дитини ОСОБА_3 судом вбачається, що останній фактично повторює тези позивача щодо того, що мати його покинула.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя, а в даній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання чи недобросовісність виконання відповідачкою своїх обов`язків, відсутні будь-які беззаперечні докази її винної поведінки стосовно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.03.2025р.

Суддя О.М. Делалова