У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2025 Справа №607/22570/24 Провадження №2/607/267/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

за участю:

представника позивача АТ «Українська залізниця» адвоката Гачака І.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оленяка В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оленяка Володимира Степановича про закриття провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

Стислий зміст обставин справи, процесуальних дії та хронології руху справи в суді

1. АТ «Українська залізниця», від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», звернулося в порядку цивільного судочинства до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 452 544,25 грн, як вартість неоприбуткованого дизельного палива, а також судові витрати (том 1, а.с. 5 11).

В обґрунтування вказаного позову позивач зазначив, що Державною аудиторською службою України проведено планову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» та його відокремлених підрозділів (філій) за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року (Акт від 29 січня 2024 року № 05-21/6), зокрема і по ВСП «Служба приміських перевезень» Регіональна філія «Львівська залізниця», під час якої виявлено необліковане дизельне пальне на суму 5 316 263,20 гривні. У процесі ревізії досліджено питання, наведені в зверненні Управління Служби безпеки України у Львівській області від 20 листопада 2023 року № 62/5/7-4720 щодо правильності оприбуткування паливно-мастильних матеріалів, яке здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженого спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України і державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155. Крім того, з метою забезпечення якісної і ефективної роботи баз, складів і комор зберігання палива Укрзалізниці, встановлення єдиного порядку проведення обліково-розрахункових операцій з нафтопродуктами, наказом Держаної адміністрації залізничного транспорту України від 03 березня 2005 року № 50-Ц, затверджено «Настанову про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів на базах палива Укрзалізниці». Позивач вказує, що контрольним заходом встановлено, що за період з 01 липня 2020 року по 30 березня 2023 року для Служби приміських пасажирських перевезень РФ «Львівська залізниця» надійшло дизельного пального в кількості 39 142,027 тон та оприбутковано зазначеного пального в кількості 38 964,42 тон, що на 177,607 тон менше. Згідно з даними бухгалтерського обліку, відображено оприбуткування дизельного пального вартістю, що відповідає кількості, яка зазначена в залізничних накладних. Відповідно до інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, проведеної перед складанням річної фінансової звітності за 2023 рік на паливних складах позивача, зокрема і РПЧ-2 (м. Тернопіль) нестач чи залишків не встановлено. Отже, із врахуванням наведеного, всупереч вимог пунктів 5.1.1., 5.1.3. та 5.1.6. Постанови № 281, пункту 7 Постанови № 686, за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року підрозділами позивача не оприбутковано в повному обсязі кількості отриманого дизельного пального, що призвело до списання коштів на видатки (витрати) всупереч законодавству без отримання зазначених товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 5 316 263,20 гривень, що призвело до втрати активів Філії на вказану суму. Згідно з розрахунками ДАСУ за період з 01 липня 2020 року по 30 березня 2023 року вартість неоприбуткованого дизельного пального по ВСП «Моторвагонне депо Тернопіль» становить 2 100 811,50 гривень. ОСОБА_1 згідно з наказом від 11 листопада 2020 року №77/ос був призначений на посаду головного інженера цього депо. Згідно з наказами від 07 липня 2021 року №491/к, від 30 вересня 2021 року №835/к, від 07 грудня 2021 року №1048/к, від 12 січня 2022 року №36/к, від 18 липня 2022 року №529/к, від 22 серпня 2022 року №697/к, від 23 листопада 2022 року №971/к, виконував обов`язки начальника цього депо та згідно з висновками ДАСУ здійснював затвердження актів форми №5-НП. Тобто перебував в трудових відносинах з позивачем як керівник цього підрозділу. Таким чином, за ці періоди часу з вини відповідача вартість неоприбуткованого дизельного пального по ВСП «Моторвагонне депо Тернопіль» згідно з розрахунками ДАСУ становить 452 544,25 гривні. Крім цього, згідно з положенням про ВСП «Моторвагонне депо Тернопіль», що було затверджене наказом позивача від 29 грудня 2018 року №804/од, ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежну організацію бухгалтерського контролю, фіксування всіх господарських операцій в первинних документах.

2. Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оленяка Володимира Степановича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що вказаний позов є безпідставним. Адвокат вказав, що приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження залізничним транспортом здійснюється комісійно, у склад комісії; наказом керівника включаються спеціально уповноважені особи, які мають відповідну освіту, кваліфікацію та досвід роботи з питань визначення кількості нафти і нафтопродуктів у залізничних цистернах, на яких покладено відповідальність за дотримання правил приймання нафти і нафтопродуктів, результати діяльності цієї комісії оформлюється актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП, а на керівника покладається обов`язок не пізніше наступного дня після складання акту за формою № 5-НП затвердити цей акт, альтернативної поведінки для керівника Інструкцією не передбачено. Згідно акту № 05-21/6 від 29 січня 2024 року планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року, будь-яких зауважень щодо призначення комісій, які здійснювали приймання нафтопродуктів не встановлено, як і не встановлено нестач чи надлишків нафтопродуктів. Таким чином, саме на членів комісії, які складають акти на приймання паливно-мастильних матеріалів (форма № 5-НП) покладено відповідальність за дотримання правил приймання нафти і нафтопродуктів та достовірність даних викладених у цих актах. Крім цього, відповідач навіть не входить до складу цієї комісії, а лише на наступний день затверджує цей акт. Більше того, зі змісту позовної заяви не видається можливим зрозуміти з чого випливає шкода майну позивача, «неоприбутковане пальне» якого по факту не існувало, не може бути завданою шкодою, оскільки його апріорі не існує, адже, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували інші витрати (шкоду).

3. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (том 1, а.с. 150).

4. 14 лютого 2025 року представник відповідача подав заяву про закриття провадження у цій цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), посилаючись на те, що згідно матеріалів справи, цей спір стосується відшкодування майнової шкоди, завданої АТ «Укрзалізниця» у період перебування сторін у трудових відносинах та дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень, як посадової особи керівника. Зважаючи на суб`єктний склад сторін та на те, що спір виник між юридичною особою і її посадовою особою, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Таким чином, за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, заявлені вимоги мають вирішуватись за правилами господарського судочинства (том 2, а.с.210 213).

19 лютого 2025 року від представника позивача АТ «Українська залізниця» адвоката Гачака І.О. надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у цій справі, оскільки у своїй заяві представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 є посадовою особою залізниці, але не вказує, якою нормою закону або іншого нормативно-правового акту це передбачено, а тому, таке твердження є безпідставним.

5. Представник позивача у судовому засіданні у задоволенні клопотання про закриття провадження просив відмовити, з огляду на його безпідставність. У судовому засіданні представник відповідача клопотання підтримав, з підстав наведених у ньому, та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши заяву про закриття провадження, суд виходить з наступного.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що з 11 листопада 2020 року ОСОБА_1 був прийнятим на посаду головного інженера у ВСП «Моторвагонне депо Тернопіль», про що свідчить наказ № 77/ос від 11 листопада 2020 року (том 1, а.с. 43).

Згідно з наказами від 07 липня 2021 року № 491/к, від 30 вересня 2021 року № 835/к, від 07 грудня 2021 року № 1048/к, від 12 січня 2022 року № 36/к, від 18 липня 2022 року № 529/к, від 22 серпня 2022 року № 697/к, від 23 листопада 2022 року № 971/к, виконував обов`язки начальника цього депо (том 1, а.с. 49 54, 56).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Конституцією України встановлено: правосуддя в Україні здійснюють виключно суди (частина перша статті 124); юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина тертя статті 124); судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (частина перша статті 125).

Варто зазначити, що судова юрисдикція є інститутом права, що спрямований на розмежування компетенції як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства. Важливість правильного розмежування судової юрисдикції зумовлена необхідністю дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція).

Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (перше речення пункту 1).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) в чергове наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; у рішенні у справі «Занд проти Австрії», Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (п. 24).

Отже, можна констатувати, що згідно з практикою ЄСПЛ «суд, встановлений законом» охоплює широке коло питань, зокрема й питання юрисдикції суду, визначеної процесуальним законом.

Конституційний Суд України свого часу зазначав, що принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. Принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства (абзаци четвертий та п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 12 липня 2011 року № 9-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року№ 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (п. 5.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року, справа № 910/1733/18).

З огляду на зміст заявленого клопотання, його автор обґрунтовує належність спору, що виник між АТ «Українська залізниця», від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 , до юрисдикції господарських судів саме з огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин.

Так, представник відповідача стверджує, що відповідно до посадової інструкції

№ ПІРПЧ-2-003/1 від 20.08.2021 року головного інженера депо несе відповідальність, серед іншого, за ефективне використання паливно-енергетичних ресурсів. Крім цього, із актів приймання паливно-мастильних матеріалів за кількістю, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що такі були затверджені відповідачем як керівником ВСП «Моторвагонне депо Тернопіль». Таким чином, згідно матеріалів справи, даний спір стосується відшкодування майнової шкоди, завданої АТ «Укрзалізниця» у період перебування сторін у трудових відносинах та дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень як посадової особи керівника. Зважаючи на суб`єктний склад сторін, те, що спір виник між юридичною особою і її посадовою особою, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а заявлені вимоги мають вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до статті 161 Цивільного кодексу України голова та члени наглядової ради, голова та члени ради директорів, виконавчого органу, корпоративний секретар акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом акціонерного товариства, є посадовими особами акціонерного товариства.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 27 липня 2022 року № 2465-IX посадові особи органів акціонерного товариства фізичні особи - голова та члени наглядової ради або ради директорів, виконавчого органу, керівник підрозділу внутрішнього аудиту (внутрішній аудитор), керівник відділу бюджету або іншого підрозділу, до компетенції якого належить питання бюджетування акціонерного товариства, корпоративний секретар акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу акціонерного товариства (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом акціонерного товариства;

Пунктом 53 постанови Кабінету Міністрів України «Питання акціонерного товариства Українська залізниця» від 2 вересня 2015 року № 735 передбачено, що посадові особи органів товариства фізичні особи: голова та члени наглядової ради, правління, корпоративний секретар.

Наведені норми законодавства не свідчать про те, що посада головного інженера депо цього акціонерного товариства належить до посадових осіб товариства в розумінні приписів статті 161 Цивільного кодексу України, пункту 23 частини першої статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 27 липня 2022 року № 2465-IX й відповідно пункту 12 частини першої статті 20 ГПК України.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та ОСОБА_1 , як працівником цього товариства, не виникли правовідносини, розв`язання яких віднесено законом до юрисдикції господарських судів. Відтак, ця справа підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки посада головного інженера не належить до посад, на які поширюють свою дію приписи пункту 12 частини першої статті 20 ГПК України.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

Враховуючи наведене вище, з`ясувавши суб`єктивний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин, суд вважає, що клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оленяка В.С. про закриття провадження у справі є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 19, 255, 258 261, 273, 352 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оленяка Володимира Степановича про закриття провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків відмовити.

2. Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

3. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 лютого 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, .

Від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», адреса місцезнаходження: вул. Гоголя, 1, м. Львів, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Т. І. Якімець