Справа № 309/3044/24
Провадження № 2/309/757/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого Орос Я.В.

за участю секретаря Сабадош Л.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де заінтересовані особи орган опіки і піклування Драгівської сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Хустського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , де заінтересована особа орган опіки і піклування Драгівської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Хустського районного суду від 18 червня 2024 року залучено до участі у даній справі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 10 лютого 2004 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітету Золотарівської сільської ради Хустського району Закарпатської області , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 7 від 10.02.2004 р.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 , яка є вже повнолітньою та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Одруження виявилось невдалим, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зловживає алкоголем не піклується про нього та дітей. Вони разом не проживають та не ведуть спільне господарство у зв`язку з чим було подано позов про розірвання шлюбу.

Фактично діти проживають разом з ним в с. Золотарьово Хустського району Закарпатської області. Старша дочка вже повнолітня, навчається в м. Івано - Франківськ, додому приїжджає рідко, з матір`ю бачитися не бажає. Молодший син проживає разом з ним. Спілкування з матір`ю у нього майже не має. Обставини, які спонукали його до зміни місця проживання сина окремо від матері викликані тим, що відповідачка вже декілька років веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не піклується про сина, негативно на нього впливає, постійно з ним конфліктує, принижує .

Від моменту розлучення і до теперішнього часу ОСОБА_3 жодного разу не поцікавилася життям чи здоров`ям своїх дітей, не телефонує їм, не виявляє бажання спілкуватись з ними та приймати участь у їхньому вихованні. Не утримує дітей фінансово, не турбується про їх фізичний чи, хоча б, про моральний розвиток.

Після того, як діти стали проживати окремо від матері, її спосіб життя не змінився. Відповідачка продовжує зловживати спиртними напоями та неналежно себе поводити .У зв`язку з цим йому б хотілося, щоб спосіб життя матері міг навіть опосередковано впливати на розвиток сина .

Таким чином, враховуючи, що відповідачка свідомо ухиляється від спілкування з дітьми, причому робить це без поважних причин, не приймає участі у їх моральному вихованні та фінансовому забезпеченні, вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився. Представник позивача ОСОБА_1 , яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 20.05.2024 року, підтримала позов та просила його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

В судове засідання представник третьої особи М.Довганич не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи з врахуванням висновку складеного органом опіки та піклування Драгівської сільської ради.

В судове засідання представник ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про місце і час розгляд у справи належним чином був повідомлений, що стверджено розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи, про причини неявки суд належним чином не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду справи належним чином була повідомлена, що стверджено відповідною розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача подано суду нотаріально посвідчену заяву від відповідача ОСОБА_3 відповідно до якої вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Судом, за клопотанням представника позивача було заслухано думку неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо його позиції про позбавлення батьківських прав його матері. В судовому засіданні ОСОБА_5 суду ствердив , що він не спілкується з своєю мамою вже тривалий період часу, оскільки вона залишила сім`ю та місце її перебування її невідоме. Його мати зловживала алкоголем і не вела догляд за ним. Вже протягом року за ним здійснює догляд лише батько з яким він і проживає.

Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави позовної заяви зазначає наступне.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2004 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №7 від 10.02.2004р. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , яка є вже повнолітньою та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 24.06.2024р. р., (яке набуло законної сили 24.07.2024р.) у справі №309/2605/24, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Драгівської сільської ради позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_5 є доцільним. У даному висновку зокрема зазначено, що мати ОСОБА_3 фактично сама залишила місце проживання сина та стала проживати в іншому місці. Згідно характеристики Драгівської сільської ради, та виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 зловживає алкоголем і має емоційно лабільний розлад, важко себе стримує, має підвищену дратівливість. Зі слів батька мати з ними не спілкується, не відвідує дітей, не телефонує їм, тобто повністю втратила зв`язок з дітьми .

На переконання суду, даний висновок не можна вважати обґрунтованим, оскільки орган опіки і піклування Драгівської сільської ради не вживав заходів щодо проведення бесіди з відповідачем ОСОБА_3 , з`ясування її ставлення до позбавлення її батьківських прав щодо її сина, а в основу прийняття даного висновку використав лише слова позивача, виписку із медичної картки амбулаторного хворого відносно ОСОБА_3 та характеристику Драгівської сільської ради.

Що стосується виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 то дана виписка свідчить про звернення її до лікаря 26.02.2019 р. тобто за п`ять років до подання даного позову. Інших доказів щодо стану здоров`я відповідача матеріали справи не містять.

Що стосується нотаріально посвідченої заяви відповідача ОСОБА_3 то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до позиції ВС , яка міститься у постанові КЦС ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22) Верховний Суд зазначив, що заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Також ВС наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що:«ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано».

Повертаючись до обставин даної справи, суд вважає, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до неповнолітнього сина.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19 непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Відтак, на думку суду, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності у даному випадку тих виняткових обставин, для можливості застосування такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Щодо висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Драгівської сільської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_3 то відповідно до постанови Верховного Суду від 5 червня 2019 року у справі № 554/1796/16-ц де зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

Узагальнюючи наведене суд констатує, що пред`явлений позов є недоведеним та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81,141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 164, 165, Сімейного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де заінтересовані особи орган опіки і піклування Драгівської сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 3 березня 2025 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.