Справа № 463/3633/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/1707/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м.Львів

Справа № 463/3633/17

Провадження № 22ц/811/1707/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

з участю: прокурора Сеніва О.П., Коржевич У.Ф.

розглянув апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 11 жовтня 2019 року у складі судді Леньо С.І. у справі за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники до Винниківської міської ради (правонаступником якої є Львівська міська рада), ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення, повернення земельної ділянки,-

встановив:

19 липня 2017 року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники звернувся до суду з позовом до Винниківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Винниківської міської ради № 1193 від 3 квітня 2014 року «Про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 , повернення у власність територіальної громади м. Винники в особі Винниківської міської ради земельної ділянки, кадастровий номер :04:004:0212 (реєстраційний номер нерухомого майна 01) площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що земельна ділянка, яка передана ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення, розташована на відстані 1 м від притоки річки Миклашівка, а відтак, відноситься до земель водного фонду і не може передаватись у власність громадян, а оскаржуване рішення прийнято з порушенням порядку передачі та зміни цільового призначення земельної ділянки, що порушує інтереси територіальної громади та державні інтереси, для захисту яких просить визнати недійсним рішення № 1193 від 3 квітня 2014 року «Про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на вул. Жуковського у м. Винники»; повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Винники в особі Винниківської міської ради.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року відмовлено в позові заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м.Винники до Винниківської міської ради (правонаступником якої є Львівська міська рада), ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення Винниківської міської ради № 1193 від 3 квітня 2014 року «Про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на вул. Жуковського у м. Винники», повернення земельної ділянки. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 3 серпня 2017 року, у виді накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим № :04:004:0212 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржив заступник прокурора Львівської області. Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що передана ОСОБА_1 земельна ділянка відноситься до земель водного фонду і не може передаватись у власність громадян, а оскаржуване рішення прийнято з порушенням порядку передачі та зміни цільового призначення земельної ділянки, що порушує інтереси територіальної громади та державні інтереси. Вказує, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, визначених ст. 88 ВК України. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам ст.ст. 83,84 цього Кодексу. В проекті землеустрою, щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення садівництва відсутні відомості про проведення державної експертизи відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу», згідно якої обов`язковій державній експертизі підлягають, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що рішенням Винниківської міської ради № 1193 від 3 квітня 2014 року ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку, кадастровий номер :04:004:0212, площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-14 від 25 лютого 2014 року, земельна ділянки за кадастровим номером :04:004:0212 знаходиться у АДРЕСА_1 , категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, площа - 0,0109 га.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0212, є ОСОБА_1 .

З огляду на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі № 876/5971/17 рішенням Винниківської міської ради від 29 січня 2015 року № 1668 «Про затвердження детального плану території по вул. Жуковського у м.Винники» затверджено детальний план території. Цим судовим рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та нечинним рішення Винниківської міської ради від 29 січня 2015 року № 1668 «Про затвердження детального плану території на вул. Жуковського у м. Винники».

Рішення Винниківської міської ради від 29 січня 2015 року № 1668 «Про затвердження детального плану території по АДРЕСА_1 » було предметом оскарження у іншій адміністративній справі № 463/1230/16-а. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, відмовлено у задоволенні такого позову.

З листа Львівського обласного управління водних ресурсів від 18 серпня 2016 року № 09/1342 вбачається, що паспорт річки Миклашівка на потік, який протікає поблизу вулиці Жуковського у м. Винники, а також проект землеустрою щодо меж водоохоронних зон щодо цієї частини земельної ділянки не розроблялись.

Відповідно до акту обстеження водного об`єкту у м. Винники на вулиці Жуковського від 6 червня 2016 року, складеного представниками Винниківської міської ради, Відділу водних ресурсів Дублянського управління водного господарства, мешканців вулиці Жуковського у м.Винники, прибережна захисна смуга потічка практично відсутня, оскільки забудована індивідуальними житловими будинками та господарськими будівлями, використовується під городи, окрім ґрунтових вод, інших джерел наповнення не виявлено, вода в потічку має характерний запах каналізаційних стоків. Запропоновано відкриту частину потічка довжиною 740 м взяти в бетонний колектор з приєднанням до існуючого колектора.

З висновку № 61/21 від 23 березня 2023 року земельно-технічної експертизи, проведеної у цій справі на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року, вбачається, що станом на час проведення дослідження наявний відкритий стічний канал біля земельної ділянки площею 0,0109 га, що розміщена у м. Винники на вулиці Жуковського, кадастровий номер :04:004:0212, яка належить ОСОБА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку - не може відноситись до водного об`єкта. Встановити вид даного водного об`єкта не надається за можливе. Розроблення та затвердження проектів землеустрою прибережної захисної смуги водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка у районі вулиці Жуковського у м. Винники не проводилось (відсутнє). Прибережна захисна смуга водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка в районі вулиці Жуковського у м.Винники - не визначалась і не встановлювалась. У зв`язку з відсутністю встановлених меж прибережної захисної смуги водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка в районі вулиці Жуковського у м. Винники встановити чи знаходиться земельна ділянка площею 0,0109 га, розміщена у м. Винники на вулиці Жуковського, кадастровий номер :04:004:0212, яка належить ОСОБА_1 , цільове призначення - для індивідуального садівництва, в цілому чи частина цієї земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги - не надається за можливе.

Встановлено, що: земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 , має такі межі: від А до Б - землі ОСОБА_1 ; від Б до В - землі міста; від В до А - землі загального користування (проїзд); у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва у м. Винники на вулиці Жуковського в межах від Б до В (землі міста) зазначена поряд канава, яка на думку прокурора, є водним об`єктом (потічком); паспорт річки на водний об`єкт потік (потічок) та річку Миклашівка не розроблявся; не розроблявся та не погоджувався проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронних зон (в тому числі прибережних захисних смуг) у м. Винники на вулиці Жуковського; запити від органів місцевого самоврядування щодо передачі картографічної основи для використання у якості вихідних даних під час розробки на місцевому рівні містобудівної документації для м. Винники Львівської області до Держгеокадастру не надходили; згідно затвердженого генерального плану м.Винники прибережна смуга правої притоки річки Миклашівка відсутня в цілому.

У дослідницькій частині висновку експерта № 61/21 від 23 березня 2023 року зазначено, що проведеним оглядом встановлено, що між огорожами садиб вздовж вулиці Жуковського у м. Винники наявний канал, який знаходиться в занедбаному стані, у верхній частині якого розташований бетонний колектор, з якого в канаву витікає вода, з неприроднім запахом та невстановленої якості, витоку потічка (струмка) не встановлено, інших джерел наповнення каналу не виявлено, вода в каналі має характерний запах каналізаційних стоків.

На підставі зазначеного зроблено висновок про неможливість віднесення відкритого стічного каналу до водних об`єктів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не може визнаватись таким, що прийнято з порушенням норм ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України, оскільки спірна земельна ділянка, яка відведена для ведення садівництва, знаходиться в межах населеного пункту та відповідно, рішення відносно такої земельної ділянки приймається з урахуванням затверджених проектів забудови цього населеного пункту. Оскільки детальний план території, який включає спірну земельну ділянку і яка була надана ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не скасований, підстави для скасування рішення № 1193 від 3 квітня 2014 року відсутні.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗК України та ч. 1 ст. 80 ВК України земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності.

Отже, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

З метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту. (ст.88 ВК України).

Відповідно до ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

У прибережних захисних смугах забороняється влаштування огорож або інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до берегів річок, водойм та островів, крім випадків, передбачених законом.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (ст.ст. 61-62 ЗК України, ст.ст.89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 173 від 19 червня 1996 року).

Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони.

Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України.

Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення.

Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.

Відповідно до частин 1 і 3 ст.12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлих законом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що оскаржуваним рішенням Винниківської міської ради земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 ; у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку у м. Винники на вулиці Жуковського зазначена поряд канава, яка на думку прокурора, є водним об`єктом (потічком); паспорт річки на водний об`єкт потік (потічок) та річку Миклашівка не розроблявся; не розроблявся та не погоджувався проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронних зон (в тому числі прибережних захисних смуг) в м. Винники на вулиці Жуковського; запити від органів місцевого самоврядування щодо передачі картографічної основи для використання у якості вихідних даних під час розробки на місцевому рівні містобудівної документації для м. Винники Львівської області до Держгеокадастру не надходили; згідно затвердженого генерального плану м. Винники прибережна смуга правої притоки річки Миклашівка відсутня.

За результатами проведення земельно-технічної експертизи у даній справі 23 березня 2023 року № 61/21 складено висновок, що річка (потічок), яку прокурор вважає водним об`єктом, не відноситься до водних об`єктів, тому прилеглі до неї земельні ділянки не відносяться до земель водного фонду (прибережної захисної смуги), не потребують прибережної захисної смуги.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України).

Висновки судової експертизи від 23 березня 2023 року суперечать іншим наявним у справі доказам.

Наявність потічка підтверджується листом Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурів» Державного агенства водних ресурсів України № 09/1342 від 18 серпня 2016 року, актом обстеження водного об`єкта на вулиці Жуковського у м. Винники від 6 червня 2016 року, складеного представниками Винниківської міської ради, Відділу водних ресурсів Дублянського управління водного господарства, депутатів Винниківської міської ради та мешканців вулиці Жуковського у м. Винники.

У дослідницькій частині висновку експерта від 23 березня 2023 року № 61/21 відображено, що між огорожами садиб вздовж вулиці Жуковського у м. Винники наявний канал, який знаходиться в занедбаному стані, у верхній частині якого розташований бетонний колектор, з якого в канаву витікає вода, з неприроднім запахом та невстановленої якості, витоку потічка (струмка) не встановлено, інших джерел наповнення каналу не виявлено, вода в каналі має характерний запах каналізаційних стоків.

Висновок про неможливість віднесення відкритого стічного каналу до водних об`єктів не грунтується на належних, допустимих та достатніх доказах.

Експертом під час огляду об`єкта дослідження встановлено, що прибережна захисна смуга водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка в районі вулиці Жуковського у м. Винники не визначалась і не встановлювалась.

Прибережна захисна смуга каналу фактично відсутня, оскільки забудована, як багатоповерховими так і індивідуальними житловими будинками та господарськими будівлями, використовується під городи, тощо; по берегах каналу наявні закінчення з труб, які виходять з навколишніх садиб і використовуються для скиду в русло рідин невстановленого характеру; канал знаходиться в найнижчій частині наявної території АДРЕСА_1 та виконує роль збирача води, рідин з прилеглих територій та скинутих вод з багатоповерхових будинків, садиб, тощо.

У висновку експерт зазначив, що на час проведення дослідження наявний відкритий стічний канал біля земельної ділянки площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:004:0212), яка належить ОСОБА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку (для індивідуального садівництва) - не може відноситись до водного об`єкта; встановити вид даного водного об`єкта не надається за можливе.

Описані висновки експерта не свідчать про відсутність прибережної захисної смуги водного об`єкта, оскільки існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону, її розміри встановлені законом.

Вказаний висновок експертизи не може бути доказом відсутності водного об`єкта біля земельної ділянки площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 , яка передана ОСОБА_1 , оскільки це спростовується іншими доказами у справі, а також у зазначеному висновку вказано, що встановити вид даного водного об`єкта не надається за можливе.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає доведеним, що біля земельної ділянки площею 0,0109 га, на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:004:0212), яка належить ОСОБА_1 , наявний водний об`єкт - потічок без назви, права притока річки Миклашівка, біля якого наявна прибережна захисна смуга.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, міни, за іншими цивільно - правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Підпункт «г» ч. 4 ст. 83 ЗК України передбачає, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Набуття права приватної власності на землі, які віднесені до земель водного фонду положеннями ЗК України та ВК України заборонено.

Держава або територіальна громада не втрачають володіння земельними ділянками водного фонду, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним чи юридичним особам, тому у таких випадках належить усувати перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою (ст. 391 ЦК України) шляхом повернення її власникові.

Це стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки водного фонду було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб.

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року (справа №469/1203/15 ц), від 28 листопада 2018 року (справа №504/2864/13-ц), від 12 червня 2019 року (справа №487/10128/14-ц), від 11 вересня 2019 року (справа №487/10132/14ц), від 7 квітня 2020 року (справа № 372/1684/14-ц), від 23 листопада 2021 року (справа №359/3373/16-ц), колегія суддів приходить до висновку, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням вимог ЗК України та ВК України потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала за собою право власності на цю ділянку.

Ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки водного фонду є негаторний, а не віндикаційний позов.

Спірна земельна ділянка знаходиться на території прибережної захисної смуги, що належить до земель водного фонду і не могла бути передана у приватну власність фізичній особі - відповідачу ОСОБА_1

Винниківська міська рада у рішенні №1193 від 3 квітня 2014 року безпідставно зазначила про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із земель житлової чи громадської забудови, а не із земель водного фонду, до категорії яких ця земельна ділянка належала і належить.

З урахуванням того, що рішенням Винниківської міської ради № 1193 від 3 квітня 2014 року «Про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на вул. Жуковського у м. Винники» затверджено проект землеустрою та надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :04:004:0212) площею 0,0109 га, яка належить до земель водного фонду, колегія суддів прийшла до висновку про незаконність передачі Винниківською міською радою спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 , оскільки це суперечить нормам чинного законодавства. Відтак, зазначене рішення органу місцевого самоврядування є незаконним.

Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, від 6 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц, від 19 травня 2020 року у справі №922/4206/19, від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого виплаває із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин.

Колегія суддів прийшла до висновку, що задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Винниківської міської ради № 1193 від 3 квітня 2014 року «Про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на вул. Жуковського у м. Винники» не призведе до відновлення порушеного права.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

Одним із способів захисту речових прав цивільне законодавство передбачає усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України).

Позов заявлено для забезпечення усунення перешкод територіальній громаді міста Винники, правонаступником якої є Львівська міська рада, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її повернення від ОСОБА_1 і така вимога заявлена.

З урахуванням встановленого, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у позові та приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення .

З цих підстав оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Належить задовольнити позовну вимогу про повернення у власність територіальної громади м. Винники в особі Винниківської міської ради (правонаступником якої є Львівська маська рада) земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0212 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) площею 0,0109 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 . В решті позову належить відмовити.

Відповідно до пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури належить стягнути 7 200 грн. судового збору.

Керуючись: ст. ст. 137, 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники до Винниківської міської ради (правонаступником якої є Львівська міська рада), ОСОБА_1 задовольнити частково.

Повернути у власність територіальної громади м. Винники в особі Винниківської міської ради (правонаступником якої є Львівська міська рада) земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:0212 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) площею 0,0109 га з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, на АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) в користь Львівської обласної прокуратури ( 79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17-19, ) 7 200 (сім тисяч двісті) грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ _____Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк