Справа № 946/9713/24
Провадження № 2/946/1915/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
головуючого судді - Смокіної Г.І.,
за участю секретаря судового засідання - Кріпакової К.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,
Короткий зміст позовних вимог
02.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, мотивуючи тим, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24, визнано за нею, ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування на 13/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування на 17/21 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24, на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України ОСОБА_2 є особою, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 , оскільки на час його смерті була малолітньою особою, а розмір її частки у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 3/84 частин. Водночас, у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 ніколи не проживала та не проживає, участі у догляді та утриманні будинку не приймає. У зв`язку з цим, просить суд припинити за ОСОБА_2 право власності на 3/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на 3/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 .
Процесуальні дії суду
Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2025 постановлено провести розгляд справи в заочному порядку.
Аргументи учасників справи
Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви представника від 10.02.2025 позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала.
Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, згідно заяви від 23.12.2024 року просить розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 є власником 13/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24, що підтверджено Витягом з державного реєстру речових прав від 19.09.2024.
Власником 17/21 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24 є ОСОБА_3 , що підтверджено Витягом з державного реєстру речових прав від 19.09.2024.
Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24 встановлено, що згідно положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України відповідачка по справі ОСОБА_2 є особою, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, а розмір її частки у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає 1/14 частина від 1/2 частини, належної спадкодавцю ОСОБА_4 (3/84).
Позиція суду
У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. ч. 1, 2, ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.
Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.
Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Враховуючи, що ОСОБА_2 належить 3/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , частка відповідачки у спільному житловому будинку є незначною, не можливо здійснити поділ вищевказаної частини житлового будинку на дві окремі квартири у відповідності до належних співвласникам часток та встановити порядок користування приміщеннями частини житлового будинку, на користь відповідачки сплачена відповідна грошова компенсація, суд дійшов висновку, що припинення права власності на частину спірного житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями можлива та не завдасть відповідачці істотної шкоди.
За вказаних обставин, з урахуванням висновку експертного дослідження, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, що є підставою для задоволення позову.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 131, 141, 223, 258, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності - задовольнити.
Припинити за ОСОБА_2 право власності на 3/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) право власності на 3/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя: Г.І.Смокіна