П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року місто Київ

справа № 357/5020/19

провадження № 22-ц/824/1745/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Височанської Н.В.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2023 року, постановлену у складі судді Кошель Б.І.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про продовження дії виконавчого листа, виданого 10 березня 2020 року на виконання заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 24 вересня 2019 року.

Заявник зазначає, що не зміг своєчасно звернути його до виконання через карантинні заходи під час пандемії, а також у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа по справі № 357/5020/19, виданого 10 березня 2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 до ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 25000 доларів США та 2000 Євро.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що починаючи з 10 березня 2020 року і по час спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (10 березня 2023 року) існували об`єктивні та непереборні труднощі для стягувача подати у встановлений законом строк зазначений виконавчий лист до примусового виконання. Пов`язані з карантинними обмеженнями та зі збройною військовою агресією іноземної держави на всій території України.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати у задоволенні заяви відмовити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не правильним застосуванням норм матеріального права та грубим порушенням норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що відповідач не отримував від позивача копії заяви про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання та не був належним чином повідомлений про розгляд цієї заяви судом першої інстанції 22 травня 2023 року, як того вимагають положення ст. 433 ЦПК України, що призвело до порушення його права на справедливий судовий захист.

Також, з урахуванням дати набрання рішенням законної сили, виконавчий лист міг би бути пред`явлений до виконання до 25 жовтня 2022 року. Проте, ОСОБА_1 звернувся із заявою лише в кінці квітня 2023 року, допустивши безпідставно зволікання в реалізації своїх прав стягувача більше як на шість місяців.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про поважність причин пропуску строку позивачем є необґрунтованим. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п.3 р. 6 «Прикінцеві положення» ЦПК України закінчилися 6 серпня 2020 року, а сам по собі факт запровадження воєнного стану, не є підставою для поновлення процесуального строку.

Крім того, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, вийшов за межі вимог заяви ОСОБА_1 про продовження строку дії виконавчого листа, поновивши йому строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В судове засідання не з`явилися учасники справи, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.116-117). 28 січня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутністю.

Причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність сторін відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки судове рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок повідомлення учасників справи про розгляд справи встановлений ст.ст. 128 - 130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про вчинення відповідної процесуальної дії може свідчити розписка. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

За правилом ч.ч. 5, 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Разом з тим, доказів отримання відповідачем ОСОБА_2 судової повістки про те, розгляд заяви позивача про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відбудеться 22 травня 2023 року матеріали справи не містять і, відповідно, сторона відповідача не мала можливості бути присутньою під час розгляду справи та надати свої заперечення проти такої заяви.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог ст.ст. 128, 130, 223 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Неповідомлення судом учасника справи про розгляд справи є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року в справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 3 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Щодо вирішення справи по суді спору колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики в розмірі 25 500 доларів США та 2 000 Євро.

На виконання вказаного рішення суду Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 10 березня 2020 року було видано виконавчий лист № 357/5020/19.

15 лютого 2023 року виконавчий лист № 357/5020/19 направлено позивачем до Відділу державної виконавчої служби в м. Біла Церква. Проте, такий був повернутий позивачу у зв`язку зі спливом строку пред`явлення листа до виконання.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В обґрунтування такої заяви посилається на введення в Україні з березня 2020 року карантинних заходів під час пандемії COVID - 19 та обмежень у роботі державних органів у зв`язку із військовим станом та перебоями електропостачання спричиненого агресією російської федерації проти України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Такі строки встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як убачається з матеріалів справи та з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2019 року, яким задоволені позовні вимоги про стягнення боргу з відповідача, не оскаржувалось сторонами, а відтак вступило в силу 25 жовтня 2019 року. Виходячи з цього, останнім днем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання було 25 жовтня 2022 року.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Позивач звернувся до органів державної виконавчої служби з пропущенням встановленого строку, проте законодавством передбачена можливість поновлення цього строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) (п.п. 44-47) зазначено, що: «стягувач, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий документ до примусового виконання.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст.89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неповажність наведених заявником причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Причиною пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання позивач зазначив введення в Україні з березня 2020 року карантинних заходів під час пандемії COVID - 19 та обмежень у роботі державних органів у зв`язку із військовим станом та перебоями електропостачання спричиненого агресією російської федерації проти України.

Так Верховний Суд у своїх висновках наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Визначеними ч. 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Загальновідомим є факт, що з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин та запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України. Також, указом Президента починаючи з 24 лютого 2022 року і по теперішній час на території України запроваджено воєнний стан.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти, як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

У постанові Верховного Суду в справі № 500/1912/22 від 29 вересня 2022 року зазначено, що «причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, що безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування».

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Так дійсно, наслідки, пов`язані з повномасштабним вторгнення російської федерації на територію України або запровадження карантинних заходів, мають відповідати умовам поважності причин для поновлення пропущених особою строків.

Разом з тим, при наданні оцінці обставинам справи та визначені підстав для задоволення чи відмови у задоволенні вимог особи, яке звертається до суду за захистом свого порушеного права суди повинні керуватись принципом всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин кожної конкретної справи у всій їх сукупності.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як убачається з матеріалів справи згідно заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 24 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_2 є боржником. Це рішення ним не оспорювалось, а отже, вважається, що останній погоджується з тим, що є боржником, з якого підлягає стягненню на користь позивача борг за договорами позики в розмірі 25 500 доларів США та 2 000 Євро та судовий збір на користь держави у розмірі 7 437, 10 грн.

Більше того, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає: «будучи достовірно обізнаним про те, що рішення набрало законної сили, питання щодо його розстрочення чи відстрочення судом не вирішувалось, а боржник не вносить кошти на виконання рішення, ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, мав можливість пред`явити виконавчий лист до виконання у період з серпня 2020 року по березень 2023 року».

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що подаючи цю апеляційну скаргу, відповідач намагається уникнути відповідальності та виконання заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 24 вересня 2019 року.

Невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення.

Одним із основних процесуальних засобів забезпечення судом виконання судового рішення є поновлення пропущеного з поважних причин строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

На підтвердження дати звернення ОСОБА_1 до органів виконавчої служби в матеріалах справи міститься копія виконавчого листа від 10 березня 2020 року з відміткою державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причини повернення з датою - 20 лютого 2023 рік. Отже, строк пропуску позивачем пред`явлення виконавчого листа до виконання складає 4 місяці, що спростовує твердження відповідача про пропуск зазначеного строку на 6 місяців.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про навість підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог заяви ОСОБА_1 про продовження строку дії виконавчого листа, поновивши йому строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Як наголосив Верховний Суд в постанові від 5 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 4 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Апеляційний суд вважає, що подаючи заяву про продовження строку дії виконавчого листа ОСОБА_1 , як фізична особа, бажав реалізувати своє право саме на поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, сформулювавши таке бажання схожими за змістом словами.

Враховуючи наведе колегія суддів вважає за необхідне визнати причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання ОСОБА_1 такими, що пропущені з поважних причин, з урахуванням того, що такий строк є незначним.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2023 року скасувати і прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 357/5020/19, виданого 10 березня 2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 25000 доларів США та 2000 Євро.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус