Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/341/24
Провадження № 2/391/23/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2025р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Козюменської В.В.,

при секретарі - Рогожкіній І.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Компаніївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління спадщиною, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління спадщиною, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, в якому просила: встановити факт прийняття нею спадщини шляхом вступу в управління спадщиною після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати Свідоцтво про право на спадщину за Законом, виданого 22 липня 2003 року державним нотаріусом смт Компаніївка Кіровоградської області після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_2 (виправлену на ОСОБА_4 ) недійним.

Позовні вимоги мотивувала тим, що Відповідач по справі - є рідною сестрою її чоловіка - ОСОБА_3 . Вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , зареєстрованому 23.05.1967 р. Верблюзькою с/радою Новгородківського р-ну Кіровоградської області й проживали разом з чоловіком спочатку в с. Красновершка, а потім переїхали у с. Верблюзьке Кіровоградської області.

У 1977-1978 р. ОСОБА_3 поїхав жити у с. Червоновершка, Компаніївського р-ну, Кіровоградської області, де проживав до 2003 р., вона залишилася проживати у с. Верблюзьке, а потім пізніше у 1982 р. вона з дітьми переїхала проживати у м. Кривий Ріг, де і проживає до теперішнього часу. Іноді вона приїжджала до свого чоловіка у с. Червоновершка, а іноді він приїжджав до неї у м. Кривий Ріг, й таким чином вони зустрічалися протягом 20 років, але весь цей час проживали окремо один від одного, такі відносини їх влаштовували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік - ОСОБА_3 помер, на момент своєї смерті проживав в с. Червоновершка, Компаніївського р-ну, Кіровоградської обл., після його смерті відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 6,08 га, що знаходиться на території Червоновершківської сільської Ради та майнового паю в розмірі 3314,00 гривень, що становить 0,134 відсотка від загальної вартості майна пайового фонду, що належить її чоловіку на підставі свідоцтва про право власності і оцінка спадкового майна на час смерті чоловіка складала 66495,54 грн., однак свідоцтва на право власності на землю, що належало її чоловіку в неї немає, але це підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом, де вказані дані про земельний пай, оригінал якого знаходиться у відповідача.

Спадкоємцем 1 -ї черги за Законом після смерті чоловіка була лише позивач. Заповіт чоловіком не складався. Спадкова земля знаходилася в оренді, після смерті чоловіка вона протягом 6 місяців звернулася до відповідача /сестри її померлого чоловіка/ і попросила її, щоб вона контролювала оренду землі, щоб вона отримувала за оренду землі від орендарів продукти /зерно та інше/, на що відповідач дала свою згоду. Крім цього в усній формі звернулася до Червоновершківської сільської ради з приводу прийняття спадщини, на що їй відповіли, що згідно п.1 ст.549 ЦК України /старої редакції ЦК України від 1 січня 1964 р./ вона фактично вступила в управління спадковим майном і тому вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того після смерті її чоловіка вона приймала участь в його похованні, отримувала Свідоцтво про його смерть, але пізніше свідоцтво про смерть нею було загублено, в зв`язку з чим отримала свідоцтво повторно.

Вважала, що зробила все для того, щоб вважатися такою, що прийняла спадщину, а саме вступила в управління спадщиною, приймала участь в похованні чоловіка, отримувала свідоцтво про його смерть і т.д., то тому більш нічого не робила, а відповідач за їх домовленістю контролювала оренду землі, отримувала від орендарів за оренду землі натур. продукти і т.д. Крім цього відповідачка пообіцяла їй, що вона все зробить, щоб оформити спадщину на її ім`я, позивач їй повірила. Іноді вона дзвонила відповідачці, приїжджала до неї, іноді відповідачка дзвонила їй, завжди казала, що все добре та інше. Тобто всі ці роки з моменту смерті чоловіка і по теперішній час вважала, що оскільки вступила в управління спадщиною, займалася похованням чоловіка, тобто фактично прийняла спадщину, й таким чином вважала, що спадкова земля належить їй.

Останні роки відповідачка перестала виходити на зв`язок, перестала дзвонити їй, на її дзвінки не відповідала. Від свого брата ОСОБА_5 (який на даний момент помер), вона дізналась, що паєм її чоловіка користується відповідачка, яка оформила спадщину на себе в 2003 р., та надіслав їй копію свідоцтва про право на спадщину за Законом, де зазначено, що спадкоємцем майна її чоловіка є Відповідачка. Позивач звертала увагу, що в свідоцтві відповідачку вказано по батькові ОСОБА_6 , але виправлено на ОСОБА_4 , виправлення не завірено печаткою, не має даних про того, хто завіряв тощо, та враховуючи те, що її чоловік по батькові є ОСОБА_7 (виходить, що відповідачка не є рідною сестрою її чоловіка), тому вважає, що вказане свідоцтво є недійсним.

Вважає, що відповідачка, знаючи про те, що вона не буде подавати заяву про прийняття спадщини, так як вона вважала, що фактично вступила в управління спадщини і подавати таку заяву не збиралася, сама звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою, отримавши 22.07.2003 р. Свідоцтво про право на спадщину за Законом. Також відповідачка казала, що їй подавати заяву про прийняття спадщини не треба, оскільки вона фактично прийняла спадщину.

Тобто в грудні 2023 р., коли вона про все це взнала, тільки тоді зрозуміла, що її права порушені, тобто порушено її право на спадщину.

Перед тим, як звернутись до суду, вона зверталась до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу в Тернівському районі м. Кривого Рогу Биканової І.М. з бажанням надати заяву про прийняття спадщини, але нотаріусом в усній формі їй було відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини, було рекомендовано з цим питанням звертатись відразу до суду.

Вважає, що не пропустила строк для прийняття спадщини шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, оскільки фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадщиною.

Враховуючи вищевказане, вважає, що у судовому порядку необхідно визнати Свідоцтво про право спадщину за Законом, наданого на ім`я відповідачки недійсним та встановити факт прийняття нею спадщини шляхом вступу в управління спадщиною.

Ухвалою суду від 12.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.11.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Цією ж ухвалою витребувано з Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за клопотанням позивача. Ухвалою суду від 29.08.2024 р. витребувано з Кропивницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області належно завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_3 за клопотанням відповідача.

Позивач до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, його представник адвокат Євладенко Л.С. до судового засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позову просили відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позивач зазначив, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат - ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось майно, яке складалось з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,08 га, що розташована на території Червоновершківської сільської ради Компаніївського району, Кіровоградської області, яка належала померлому на праві приватної власності.

Оскільки відповідно до закону право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, вона звернулась до державного нотаріуса Компаніївської державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_8 22.07.2003 р. отримала свідоцтво про право на спадщину - на вказану земельну ділянку. Оформивши належним чином спадщину, вона, як єдиний спадкоємець, що прийняла спадщину, звернулась до проектної організації КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» щодо виготовлення технічної документації із землеустрою на спадкову земельну ділянку для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. При внесенні відомостей до кадастру було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0015, яка перебуває в її приватній власності, яку на даний час орендує СТОВ «Надія».

Позивач не є такою, що фактично прийняла спадщину, так як в додатках, доданих до позову, відсутні будь-які докази фактичного прийняття спадщини. Після смерті ОСОБА_3 всі витрати на поховання, пов`язані з організацією поховання та облаштування місця поховання були понесені нею, що підтверджується довідкою Компаніївської селищної ради №14 від 01.08.2024 р. Твердження позивача щодо прийняття участі у похованні брата є безпідставними, такими, що не відповідають дійсності, оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_3 знаходиться у неї. До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть, отриману позивачем за місцем її реєстрації в Тернівському районі м. Кривий Ріг.

Щодо визнання Свідоцтва на спадщину за законом недійсним, то вважає, що законні підстави для цього відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені такі обставини справи:

Позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ), згідно наданого свідоцтва про одруження, 23.05.1967 р. одружилась з ОСОБА_3 , про що в книзі записів актів громадського стану про одруження 23.05.1967 р. зроблено відповідний запис №15. Її прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 . Місце реєстрації шлюбу - Верблюзька с/рада Новгородківського району (а.с.7).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 15.01.2003 р. складено відповідний актовий запис №2. Місце смерті - с Червоновершка, Компаніївського району, Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Тернівським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Схіного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 27.11.2020 року (а.с.8). Зазначене свідоцтво надано суду позивачем.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2003 р., спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється його сестра - ОСОБА_2 , прож. АДРЕСА_1 .

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, що знаходиться на території Червоновершківської сільської Ради, площею 6,08 га на підставі Державного Акту КР №000041, виданого та зареєстрованого Червоновершківською сільською радою 08.12.1998 р. по р.№30.

Майнового паю члена КСП ім. Кірова в розмірі 3314,00 грн., що становить 0,134 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства та належного спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 , виданого Червоновершківською сільською Радою 05 листопада 2001 р. (а.с.9).

Згідно листа, наданого позивачкою: « ОСОБА_11 . Паєм ОСОБА_3 користується сестра ОСОБА_2 , яка оформила спадщину в 2003 р. Копію свідоцтва про право на спадщину за законом висилаємо Вам». (а.с.10).

Відповідачем суду надано:

Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2003 р., реєст №801, яка є власником земельної ділянки, площею 6,08 га, розташована Червоновершківська сільська рада, ділянка № НОМЕР_3 з кадастровим номером :02:000:0015 (а.с.42).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0015, орендодавцем якої є ОСОБА_2 , надано в оренду СТОВ «Надія». (а.с.43-44).

Як зазначено в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_4 від 15.01.2003 року, виданого виконкомом Червоновершківської селищної ради Компаніївського району, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45). Таке ж саме свідоцтво про смерть міститься в спадковій справі (а.с.95).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є: батько - ОСОБА_12 , мати- ОСОБА_13 (а.с.46,96).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є: батько - ОСОБА_15 , мати- ОСОБА_13 (а.с.47,97).

ОСОБА_14 05.05.1966 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_16 , згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , її прізвище після одруження - ОСОБА_17 (а.с.98).

З довідки виконавчого комітету Компаніївської селищної ради від 01.08.2024, вбачається, що ОСОБА_18 проводила поховання свого брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник - ОСОБА_19 , адреса проживання: АДРЕСА_3 (а.с.64-66).

З дослідженої судом спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_2 звернулася 08.07.2003 року до Компаніївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось майно: земельна ділянка, майновий пай, грошові вклади.

Земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 6,08 га, яка розташована на території Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту Серії КР №000041, виданого Компаніївською районною радою 08.12.1998 року.

Майновий пай належав ОСОБА_3 на праві власності відповідно до Свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП ім.Кірова №102717 від 08.11.2001 р.

Згідно довідки виконавчого комітету Червоновершківської сільської ради, ОСОБА_3 проживав на території Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області за адресою: АДРЕСА_2 . Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державним нотаріусом Компаніївської нотаріальної контори 22.07.2003 року видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , та відповідно до якого спадкове майно складається: з земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 6,08 га, розташованої на території Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, належного йому на підставі Державного акту Серії КР №000041, виданого Компаніївською районною радою 08.12.1998 року; майнового паю члена КСП ім. Кірова, належного спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_2 , виданого Червоновершківською сільською Радою 05.11.2001 р.

Також відповідачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на грошові вклади (а.с.92-109).

В матеріалах спадкової справи відсутні відомості/заяви інших спадкоємців.

Позивач звернулася до суду в травні 2024 р. (тобто більш ніж через 20 років після смерті чоловіка) з позовом про встановлення факту прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті її чоловіка та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Відповідачці з тих підстав, що вона фактично вступила в управління спадковим майном з підстав, викладених в позовній заяві.

Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 закінчився до 01 січня 2004 року, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні положення ЦК Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як зазначено ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно статті 529 ЦК УРСР діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого при спадкоємстві за законом є спадкоємцями першої черги в рівних частках. Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Стаття 548 ЦК УРСР встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Тобто, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій у визначений законом строк.

Верховним Судом в постанові від 25 березня 2020 року (справа № 305/235/17) роз`яснено, що згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Позивач ОСОБА_1 , після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 - є, відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР, спадкоємцем першої черги.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно - земельна ділянка, розташована на території Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, майновий пай, грошові вклади.

Після смерті ОСОБА_3 позивач протягом 6 місяців до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР не зверталась (про що вона сама зазначає в позовній заяві), стверджуючи в позові, що фактично вступила в управління спадковим майном.

Разом з тим, з матеріалів позовної заяви слідує, що доказів про те, що позивач фактично вступила в управління майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, суду не надано.

Суду не надано доказів на підтвердження будь-яких дій Позивачкою щодо прийняття спадщини, в тому числі відсутні докази: домовленості з сестрою померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 щодо контролювання оренди землі після смерті ОСОБА_3 ; щодо звернення позивачкою до Червоновершківської сільської ради з приводу прийняття спадщини, де їй було роз`яснено, що вона фактично вступила в управління спадковим майном і тому вважається такою, що прийняла спадщину; щодо обіцянки ОСОБА_2 про те, що нею буде все зроблено, щоб оформити спадщину на позивачку; щодо зловживання з боку відповідачки щодо оформлення права на спадщину тощо. Не надано суду й доказів на підтвердження інших дій позивача, які б свідчили про те, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Лист, наданий позивачкою (а.с.10), про те, що паєм ОСОБА_3 користується його сестра ОСОБА_2 , яка оформила спадщину в 2003 р., не є доказом щодо вступу позивачки в управління спадковим майном, та навпаки, свідчить про те, що цим паєм Позивачка управління не здійснює.

Як слідує з матеріалів справи:

чоловік Позивача - ОСОБА_3 на час смерті був зареєстрований та проживав в Кіровоградській області, Компаніївського району, с. Червоновершка, тоді як позивач, про що зазначено нею в позовній заяві, з 1982 р. мешкала у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, де ОСОБА_1 мешкає й на даний час. Також з позовної заяви слідує, що позивач та померлий ОСОБА_3 , перебуваючи в шлюбі, не мешкали разом з 1977-1978 р. по день смерті ОСОБА_3 ;

сестра померлого ОСОБА_3 . ОСОБА_2 після його смерті, як спадкоємець 2 черги, у строки, встановлені законом, звернулась до Компаніївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та у зв`язку з неприйняттям спадщини спадкоємцями першої черги, успадкувала наявне спадкове майно померлого, отримавши Свідоцтво про право на спадщину за Законом після смерті ОСОБА_3 .

Не може визнаватися фактичним вступом в управління спадщиною прийняття участі в похованні спадкодавця, оскільки такі дії не стосуються спадкового майна, до того ж, як свідчать матеріали справи, в відомостях про заявника (після смерті ОСОБА_3 ) зазначено - ОСОБА_19 (а.с.64,65), й відповідачкою суду надано довідку виконавчого комітету Компаніївської селищною радою про те, що саме вона проводила поховання свого брата ОСОБА_3 (а.с.48).

Позивач не надала до суду жодних доказів того, що вона фактично вступила в управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки доказів на підтвердження факту вступу в управління спадковим майном позивач суду не надала, підстав вважати, що вона вступила в управління спадковим майном в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, немає, тому позовні вимоги щодо встановлення факту прийняття позивачкою спадщини шляхом вступу в управління спадщиною задоволенню не підлягають.

Також, Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом 22 липня 2003 року на ім`я сестри її чоловіка - ОСОБА_2 , оскільки саме вона фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадщиною.

Згідно ч.1 ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначено в абзаці 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

В постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 Касаційний цивільний суд вказав, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Оскільки судом підстав щодо задоволення позовних вимог в частині встановлення факту прийняття позивачкою спадщини шляхом вступу в управління спадщиною не встановлено, сестра померлого ОСОБА_3 , як спадкоємець другої черги, мала право на спадкування відповідно до положень ст. 530 ЦК УРСР, цим правом Відповідачка скористалася, звернувшись у встановлені законом строки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, й спадщину нею було придбано, про що їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за Законом, у зв`язку з чим підстав щодо визнання вказаного свідоцтва недійсним, суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача і не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 3-13, 81, 256, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління спадщиною, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , і.к. НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 26.02.2025 р.

Суддя В.В. Козюменська