Провадження №2/523/1337/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"03" березня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/17424/24 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Товарної біржі «Центральна Одеська Біржа» про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товарної біржі «Центральна Одеська Біржа» про визнання права власності на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 25.12.1996 між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 , з іншої сторони, був укладений договір № 2074 купівлі продажу нерухомого майна, а саме: 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. який оформлявся та посвідчувався Товарною Біржею «Центральна Одеська біржа». Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2017 за результатами розгляду цивільної справи № 523/10032/17 вказаний вище договір № 2074 купівлі продажу нерухомого майна від 25.12.1996 було визнано дійсним.

28.02.2024 на адресу КП Бюро технічної інвентаризації ОМР представником позивачки було направлено адвокатський запит щодо надання інформації про наявність державної реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №2074 від 25.12.1996, зареєстрованого на Товарній Біржі «Центральна Одеська Біржа», надання дублікату або належно посвідчену копію цього договору купівлі-продажу нерухомого майна №2074 від 25.12.1996, а також надання копії технічного паспорту на кв. АДРЕСА_2 .

Згідно листа відповіді КП Бюро технічної інвентаризації ОМР № 35776 від 11.03.2024 на адвокатський запит від 28.02.2024 були надані копії запитуваних документів. Згідно листа КП Бюро технічної інвентаризації ОМР №35775/04-04 від 11.03.2024, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний запис зроблено 26.12.1996 р. за реєстровим номером 3052 у реєстровій книзі 209 пр на сторінці 1).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 369586157 від 13.03.2024, державним реєстратором Лиманської районної адміністрації Одеської області Гриб М.П. 28.12.2017 за позивачкою ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для державної реєстрації слугували Договір купівлі продажу нерухомого майна № 2074 від 25.12.1996 та заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2017 року № 523/10032/17.

Приблизно на початку 2018 року при невідомих обставинах оригінали правовстановлюючих документів на вказану житлову квартиру позивачкою були втрачені. У зв`язку із втратою документів до правоохоронних органів ОСОБА_2 не зверталась, будь-яких оголошень про їх втрату не давала, оскільки мешкала в той час в країні Ізраїль. Станом на сьогоднішній день позивачка має намір здійснити відчуження належної їй квартира за адресою: АДРЕСА_1 , проте, нотаріуси відмовляють у посвідчені договору з причини відсутності оригіналу або дубліката правових документів, оскільки згідно зі ст. 55 Закону України Про нотаріат, договори про відчуження майна, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 23.10.2024 було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.01.2025 було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, та просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача товарної біржі «Центральна Одеська Біржа» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Згідно приписів ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

По справі встановлено, що 25.12.1996 між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 , з іншої сторони, був укладений договір № 2074 купівлі продажу нерухомого майна, а саме: 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. який оформлявся та посвідчувався Товарною Біржею «Центральна Одеська біржа».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2017 за результатами розгляду цивільної справи № 523/10032/17 вказаний вище договір № 2074 купівлі продажу нерухомого майна від 25.12.1996 було визнано дійсним. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного рішення.

28.02.2024 на адресу КП Бюро технічної інвентаризації ОМР представником позивачки було направлено адвокатський запит щодо надання інформації про наявність державної реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №2074 від 25.12.1996, зареєстрованого на Товарній Біржі «Центральна Одеська Біржа», надання дублікату або належно посвідчену копію цього договору купівлі-продажу нерухомого майна №2074 від 25.12.1996, а також надання копії технічного паспорту на кв. АДРЕСА_2 .

Згідно листа відповіді КП Бюро технічної інвентаризації ОМР № 35776 від 11.03.2024 на адвокатський запит від 28.02.2024 були надані копії запитуваних документів. Згідно листа КП Бюро технічної інвентаризації ОМР №35775/04-04 від 11.03.2024, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний запис зроблено 26.12.1996 р. за реєстровим номером 3052 у реєстровій книзі 209 пр на сторінці 1).

По справі встановлено, 28.12.2017 державним реєстратором Лиманської районної адміністрації Одеської області Гриб М.П. за позивачкою ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для державної реєстрації слугуваи Договір купівлі продажу нерухомого майна № 2074 від 25.12.1996 та заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2017 року № 523/10032/17.

Вказана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 369586157 від 13.03.2024.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 зазначив, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

У позовній заяві представник позивачки вказує на те, що приблизно на початку 2018 року при невідомих обставинах оригінали правовстановлюючих документів на вказану житлову квартиру позивачкою були втрачені. У зв`язку із втратою документів до правоохоронних органів ОСОБА_2 не зверталась, будь-яких оголошень про їх втрату не давала, оскільки мешкала в той час в країні Ізраїль.

Станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 має намір здійснити відчуження належної їй квартира за адресою: АДРЕСА_1 , проте, нотаріуси відмовляють у посвідчені договору з причини відсутності оригіналу або дубліката правових документів, оскільки згідно зі ст. 55 Закону України Про нотаріат, договори про відчуження майна, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його власність.

Отже, у зазначеній вище статті йдеться про визнання права власності, яке не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 37 Постанови Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна.

Таким чином, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У цьому ж пункті Постанови Пленум ВССУ наголошує, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» (22446729) не перебуває в процесі припинення, втім свідоцтво про державну реєстрацію є недійсним. За зареєстрованою юридичною адресою біржі не існує. Наявність вказаних обставин вказує на неможливість позивачкою відновити правовстановлюючий документ на житлову квартиру, а як наслідок дає підстави дійти висновку про правомірність та обґрунтованість пред`явлення позовних вимог в частині визнання за ними права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволення даного позову та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

На підставі та керуючись ст.ст. 258, 317, 319, 321, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263 265, 268, 280 282, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заву представника позивача Мандич Леоніда Леонідовича в інтересах ОСОБА_2 до Товарної біржі «Центральна Одеська Біржа» про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Товарна біржа «Центральна Одеська Біржа», код за , місцезнаходження: 65011, м. Одеса, вул. Жуковського, буд. № 38.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Дата складення повного тексту судового рішення 03 березня 2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер