Справа № 682/965/24
Провадження № 2/682/21/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2025 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Матвєєвої Н.В.,
з участю секретарки судових засідань Кисельової А.М.,
представника позивача адвоката Сорокопуда А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Славута цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Дніпро» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати,-
Згідно п. 9 Договору орендна плата виплачується особисто орендодавцю, або уповноваженій ним, згідно чинного законодавства особі, в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що на момент укладення договору у грошовій формі становить 1203,70 (одна тисяча двісті три гривні 70 копійок) один раз на рік до 30-го грудня поточного року.
Відповідно до п. 14, 15 Договору, розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни умов господарювання, передбачених договором: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.
22 березня 2019 року укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 06.08.2013 року, якою продовжено строк дії договору оренди до 28.12.2028 року та визначено розмір орендної плати у сумі 7453,42 грн., що сплачується до 30 грудня поточного року.
При укладенні договору оренди землі від 06.08.2013 року та додаткової угоди до нього, визначено усі істотні умови договору оренди землі та здійснена державна реєстрація права оренди згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 р. Адже істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Позивачка, як орендодавець, свої зобов`язання згідно пункту 29 Договору виконала: передала об`єкт оренди Орендарю у стані, що відповідає умовам договору, не вчиняє дій, які б перешкоджали орендареві у користуванні земельною ділянкою. Проте, орендар свій обов`язок зі сплати орендної плати останні 3 (три) роки не виконує. Так, у 2021, 2022 і 2023 роках ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дніпро» орендну плату позивачці не виплачувало.
На усні вимоги позивачки сплатити орендну плату відповідач не реагує, пояснюючи, що кошти будуть пізніше, бо господарська діяльність здійснюється не в повному обсязі зважаючи, спочатку на карантинні обмеження, пов`язані з Covid-19, а в 2022- 2023 роках - через воєнний стан, інші обставини, уникає телефонних розмов та особистих зустрічей з позивачкою. Фактично відповідач утримує її земельну ділянку, одержує плоди і доходи, але добровільно сплатити заборгованість по орендній платі не бажає.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини позову, просив суд також стягнути на користь позивачки судові витрати та витрати на правничу допомогу в сумі 7500 грн.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, розгляд справи здійснювався за участі її представника.
Представник відповідача ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" - адвокат Кєєр О.С. в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала, в своїй заяві просила здійснювати розгляд справи у її відсутність.
Суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро", оскільки представник відповідача - адвокат Кеєр О.С. була повідомлена належним чином про всі судові засідання, неодноразово просила відкласти судовий розгляд справи, в подальшому надавши заяву на розгляд справи у її відсутність, тому суд, виходячи з принципу змагальності та диспозитивності, забезпечив стороні відповідача можливість реалізувати свої процесуальні права, проте відповідач вказаними процесуальними правами не скористався без поважних причин.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного.
Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до Закону України «Про оренду землі», відповідно до статті 1 якого оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно із ч.1 ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч. 1 ст. 14 Закону).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
У відповідності до ч. 1, 2, 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі.
За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.
Відповідно до положень аб. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Відповідно до п. 1, 2, 5, 8 Договору оренди землі, орендодавець надає, а орендар ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дніпро» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Ганнопільської сільської ради, загальною площею 2,69 га, у тому числі рілля 2,69 га, договір укладено строком на 10 років.
Згідно п. 9 Договору орендна плата виплачується особисто орендодавцю, або уповноваженій ним, згідно чинного законодавства особі, в розмірі 3% (три відсотки) від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що на момент укладення договору у грошовій формі становить 1203,70 (одна тисяча двісті три гривні 70 копійок) один раз на рік до 30-го грудня поточного року.
Відповідно до п. 14, 15 Договору, розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни умов господарювання, передбачених договором: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, за вимоги Орендодавця сплачується штраф у розмірі 0,01% від несплаченої суми.
Відповідно до п.28 Договору, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
П. 36 цього Договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до п. 39 Договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2024 року вбачається, що 22 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дніпро» укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 06.08.2013 року, якою продовжено строк дії договору оренди до 28.12.2028 року та визначено розмір орендної плати у сумі 7453,42 грн. Вказана обставина не спростована відповідачем.
Фактично відповідач утримує земельну ділянку позивачки, одержує плоди і доходи, але добровільно сплатити заборгованість по орендній платі не бажає.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 не отримувала орендну плату за надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" за 2019-2021, 2022 та за 2023 роки.
Відповідно до статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Крім цього, відповідно до п. 36 Договору оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Таким чином, підставою для розірвання договору оренди землі може бути систематична несплата орендної плати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, а тому при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі з підстав систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.
Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Враховуючи обставини, які знайшли підтвердження під час судового розгляду щодо несплати орендної плати позивачці відповідачем ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" за 2021-2023 роки, означене вказує на систематичність порушень умов договору зі сторони відповідача.
Таким чином, позивачкою та її представником доведено наявність підстав, передбачених п."д" ч. 1 ст. 141 ЗК України для припинення права користування земельною ділянкою шляхом розірвання договору оренди землі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.
Отже, оскільки законодавець визначає однією з істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.
Відповідач жодним належним та допустимим доказом не спростував факти не виплати орендної плати позивачу за період 2021, 2022, 2023 роки, на адвокатський запит та на виконання ухвал суду про витребування доказів, не надав відомості про виплату позивачці орендної плати за вказаний період часу.
А тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої орендної плати за 2021, 2022, 2023 роки в сумі 22 360,26 грн підлягають задоволенню.
З цих підстав, суд приходить до висновку, що відповідач порушив вимоги ст. 21, 25 Закону України «Про оренду землі», а також умови Договору оренди землі від 04.09.2013 р та Додаткової угоди до договору оренди землі від 17.05.2019 р, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, в сумі 3633,60 грн., оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 7500 грн., оскільки представником відповідача своєчасно не було подано заперечень проти розміру витрат на правничу допомогу, розмір витрат є співмірним із складністю зазначеної справи, тривалістю її розгляду, а тому не може бути зменшеним судом.
Керуючись ст.141 ЗК України, ст. 549, 530, 611, 625, 626, 792 ЦК України, ст.13,15,21,25,32 Закону України "Про оренду землі", ст. 4-13, 17, 18, 137, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Дніпро» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням https://sl.km.court.gov.ua/sud2214/ або в підсистемі "Електронний суд".

Повний текст рішення складено 27.02.2025 року.

Головуючий суддя Матвєєва Н.В.