ПОСТАНОВА

іменем України

26 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 757/54594/23-ц

провадження № 22-ц/4809/184/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 23 вересня 2024 року у складі судді Українського В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувсяв суд з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову вказував, що 04 жовтня 2023 року він звернувся в магазин «AppTown» ФОП ОСОБА_2 , що знаходиться в мережі інтернет за адресою «http://apptown.com.ua» з метою придбання телефону. Того ж дня уклав договір купівлі-продажу на товар «Б/у Apple iPhone 14 Pro Max 128 GB Silver (MQ8P3) USA» вартістю 21848 гривень та він був оплачений через платіжну систему «Товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» на сайті «http://apptown.com.ua». 04 жовтня 2023 з ним зв`язалися представники магазину «AppTown» і відмовили у наданні товару, обґрунтовуючи некоректною ціною на сайті, а згодом і на відсутність товару та повернули кошти без його згоди. Він незгоден на повернення коштів, оскільки йому потрібен лише товар.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд зобов`язати відповідача виконати умови договору та продати товар за ціною 21848 грн.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 23 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

ОСОБА_2 направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 23 вересня 2024 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині витрат на правничу допомогу з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 замовив в інтернет магазині apptown.com.ua телефон: б/у Apple iPhone 14 Pro Max 128 GB Silver (MQ8P3) USA вартістю 21848 грн. Оплатив вказаний товар через платіжну систему «Товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн». Як убачається з виписки по рахунку платіж в сумі 22722 грн здійснений о 00.25 год (а.с.11).

04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою претензією до директора компанії АppTown, у якій посилався на те, що 04 жовтня 2023 року замовив товар в інтернет магазині apptown.com.ua,а саме телефон: Б/у Apple iPhone 14 Pro Max 128 GB Silver (MQ8P3) USA вартістю 21848 грн, який був оплачений ним через платіжну систему «Товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн». Однак, телефон позивачеві не був наданий та працівниками компанії в телефонному режимі було повідомлено про некоректну ціну на сайті та згодом про відсутність такого товару. Позивачем було запропоновано надати товар, за який здійснена оплата (а.с.12-13).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наданої відповідачем податкової декларації від 06 серпня 2023 року ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність перед подачею звітної податкової декларації (а.с.50-53).

Листом від 04 квітня 2024 року №2024-ПГ/147 ТОВ «ПРОФІТГІД» повідомило, що товариство забезпечує технологічний супровід прийому платежів та переказу коштів на підставі договору про співробітництво з технологічним оператором платіжних послуг ТОВ «Платежі онлайн». За період з 01.10.2023 по 31.10.2023 Товариство не надавало фінансові послуги з переказу коштів в якості оплати платниками товарів/послуг, які надавалися ФОП ОСОБА_2 . Відповідно до заключної виписки за період з 01.08.2023 по 31.12.2023 ОСОБА_2 не отримував коштів на свій поточний рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.55-57).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення ним з ОСОБА_2 усних чи письмових договорів про надання вказаного в позові товару.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Частиною першою статті четвертої ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно зі ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВС від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів в розумінні ст.76 ЦПК України, на підставі яких суд міг би встановити наявність або відсутність наявності у діях чи бездіяльності відповідача ознак порушення цивільних прав та інтересів позивача, як споживача. Обставини виникнення договірних правовідносин між сторонами по справі також не підтверджено належними доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції було надано до суду договір про надання правової допомоги від 03 квітня 2024 року, укладений між адвокатом Болманенком О.О. та ОСОБА_2 , акт про виконання договору про надання правової допомоги від 08 квітня 2024 року на суму 10000 грн, а також квитанцію на оплату за правову допомогу згідно договору від 03 квітня 2024 року у розмірі 10000 грн (а.с.58-60).

Разом з тим, колегія суддів вважає за доцільне зменшити розмір суми, яку просить стягнути представник позивача з відповідача на професійну правничу допомогу з 10000 грн до 5000 грн з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд неодноразово в своїх постановах зазначав, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, може бути зменшений, зважаючи зокрема на складність справи та витрачений адвокатом час.

Неспівмірність суми гонорару визначається з критерію складності справи, ціни позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн є завищеними.

Крім того, стороною відповідача у поданому відзиві було заявлено клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн, на підтвердження яких додано договір про надання правової допомоги від 20 січня 2025 року, укладений між адвокатом Болманенком О.О. та ОСОБА_2 , акт про виконання договору про надання правової допомоги від 23 січня 2025 року на суму 6000 грн, а також квитанцію на оплату за правову допомогу згідно договору від 20 січня 2025 року в розмірі 6000 грн (а.с.127-130)

Апеляційний суд також вважає завищеним розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, враховуючи те, що адвокат Болманенко О.О. брав участь в розгляді даної справи в суді першої інстанції, достеменно знайомий з матеріалами справи, справа розглядалася без виклику сторін, тому об`єктивно наявні підстави для зменшення їх розміру з 6000 грн до 1000 грн.

У зв`язку з зазначеним вище з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру правничої допомоги шляхом зменшення суми до 5000 грн, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 23 вересня 2024 рокузмінити в частині розміру правничої допомоги, стягнувши з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко