Провадження № 2/761/2343/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Лаврук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ?ВКФ Фарби України?, Товариства з обмеженою відповідальністю ?Картель Буд? про визнання майнових прав

В С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ?ВКФ Фарби України? (надалі по тексту - ТОВ ?ВКФ Фарби України?), в якому просила суд:

-визнати за нею майнові права на квартиру (будівельний ) АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 лютого 2017 року між ТОВ ?ВКФ Фарби України? та нею ( ОСОБА_1 ) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру. 08 вересня 2017 року між ТОВ ?ВКФ Фарби України?, ТОВ ?Картель Буд? та нею ( ОСОБА_1 ) було укладено додаткову угоду №1 до договору №127/2ШК купівлі-продажу майнових прав від 17 лютого 2017 року. Вона ( ОСОБА_1 ) належним чином виконала взяті на себе зобов`язання. Однак, відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим вона ( ОСОБА_1 ) була позбавлена можливості отримати у власність нерухомість.

В силу вимог п.2.2 ст. 2 цього договору ?Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передається за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41, 42 кв.м?.

Запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва, відповідно до п. 2.4 ст.2 договору - 3 квартал 2017 року.

Разом з тим, відповідно до п.4.2 ст.4 договору ?Орієнтовна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього договору складає 686 371, 00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 114 395, 16 грн.

08 вересня 2017 року між ТОВ ?ВКФ Фарби України?, ТОВ ?Картель Буд? та нею ( ОСОБА_1 ) було укладено додаткову угоду №1 до договору №127/2ШК купівлі-продажу майнових прав від 17 лютого 2017 року, відповідно до якої, сторони погодили, що з моменту підписання додаткової угоди обов?язок покупця по здійсненню розрахунків, виконується виключно на користь ТОВ ?Картель Буд?; п.2.4, 4.3.1 були викладені в новій редакції, якими між сторонами погоджено, що запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 1 квартал 2018 року, а також погоджено порядок розрахунків за договором.

На виконання умов договору від 17 лютого 2017 року та додаткової угоди №1 від 08 вересня 2017 року визначених, відповідно у п.4.3.1 ст. 4 позивачка оплатила на 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості.

Позивачка зазначила, що відповідач не виконує покладені на нього обов`язки за вищезазначеним договором, оскільки, не завершив будівництво та не ввів в експлуатацію житловий будинок, в якому позивачкою було придбано майнові права на квартиру та станом на дату подання позовної заяви, відповідач, не виконуючи умови договору, позбавляє її можливості реалізувати належне їй майнове право на оформлення та набуття права власності на квартиру в зазначеному житловому будинку. Вказані обставини змусили ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

18 вересня 2024 року до суду надійшла заява відповідача ТОВ ?ВКФ Фарби України? про застосування строків позовної давності та письмовий відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтовує тим, що твердження позивачки стосовно того, що відповідач не виконав свої зобов?язання щодо забезпечення будівництва та введення в експлуатацію об?єкту капітального будівництва у термін - 1 квартал 2018 року є безпідставним, надуманим та таким, що суперечить умовам, укладеного між сторонами договору. При укладенні договору сторони погодили лише запланований термін будівництва, що не може тлумачитись у розумінні ч.1 ст.530 ЦК України, як кінцевий та остаточний термін, за спливом якого зобов?язання відповідача може вважатись порушеним або не виконаним. Фактично, порушення зобов?язання щодо завершення будівництва та введення в експлуатацію об?єкту капітального будівництва не відбулось, оскільки, сторонами не обумовлено кінцевий строк виконання зобов?язань, а тому, відповідно відсутнє порушення умов договору з боку відповідача. На думку сторони відповідача до правовідносин, які склалися між сторонам не підлягають застосуванню положення Закону України ?Про інвестиційну діяльність?.

У заяві, в порядку ст. 267 ЦК України, відповідач зазначив, що за змістом позову, вбачається, що порушення прав позивача було допущено відповідачем щодо невиконання зобов`язань за договором з 1 квартала 2018 року, проте, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом лише в червні 2024 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності. При цьому, позивачкою не зазначено поважності причин пропуску строку, як і не вказано на обставини переривання чи зупинення цього строку.

Відповідач ТОВ ?Картель Буд? своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав.

До судового засідання стороною позивача та відповідача ТОВ ?ВКФ Фарби України? були подані на адресу суду заяви, про розгляд справи у відсутність їх представників.

Представник відповідача ТОВ ?Картель Буд? в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістив; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи.

В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність учасників процесу.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 17 лютого 2017 року між позивачкою, як покупцем та відповідачем ТОВ ?ВКФ Фарби України?, як продавцем було укладено договір № 127/2/ШК купівлі продажу майнових прав, за яким об`єктом нерухомості, майнові права за яким передаються, є квартира, будівельний АДРЕСА_3 . Орієнтовна загальна вартість майнових прав складає 686 371, грн.

В послідуючому, 08 вересня 2017 року між відповідачами: ТОВ ?ВКФ Фарби України?, ТОВ ?Картель Буд?, як продавцями та позивачкою, як покупцем було укладено додаткову угоду №1 до договору № 127/2/ШК купівлі продажу майнових прав від 17 лютого 2017 року, відповідно до якої:

- сторони домовились додати сторону 2 (ТОВ ?Картель Буд?) у договір купівлі продажу майнових прав № 127/2/ШК 17 лютого 2017 року, укладеного між ТОВ ?ВКФ Фарби України? та ОСОБА_1 ;

- покупець ( ОСОБА_1 ) дала згоду додати сторону 2 (ТОВ ?Картель Буд?) у договір купівлі продажу майнових прав № 127/2/ШК 17 лютого 2017 року;

- сторони домовились, що з моменту підписання цієї додаткової угоди обов?язок покупця по здійсненню розрахунків за договором купівлі - продажу майнових прав №127/2/ШК від 17 лютого 2017 року виконується виключно на користь сторони 2 (ТОВ ?Картель Буд?).

Крім того, сторони також домовилися внести наступні зміни до договору, шляхом внесення змін до п.2.4., 4.3.1 договору:

? Пункт 2.4. запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 1 квартал 2018 року?.

? Пункт 4.3.1. покупець перераховує за 38, 4 кв.м.вартості об?єкту фінансування визначеної у п.4.2. цього договору, а саме 636 371, 00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 106 061, 83 грн. на поточний рахунок продавця до 17 лютого 2017 року включно. По фіксованій вартості метра квадратного 16 571, 00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2 761, 83 грн.

Залишок 3, 01 м.к. вартості Об?єкту будівництва визначеної у п.4.2. цього договору, а саме 50 000, 00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 8 333, 33 грн. покупець перераховує щомісячними платежами на поточний рахунок продавця до 28 лютого 2019 року включно.

Орієнтовний щомісячний полатіж складає 2 083, 33 грн ?.

У разі невиконання фінансових зобов?язань продавець має право в односторонньому порядку розірвати договір?.

Решта пунктів договору залишена без змін.

Судом встановлено, що позивачкою було сплачено продавцю 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості: квартира, будівельний АДРЕСА_4 .

Згідно п. 2.4 договору плановий термін будівництва та введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва - 1 квартал 2018 року, про що свідчить довідка, видана 19 травня 2018 року ТОВ ??ВКФ Фарби України? (а.с.15).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Законом України від 18 вересня 1991р. № 1560-XII ?Про інвестиційну діяльність? (далі по тексту - Закон України ?Про інвестиційну діяльність?).

Відповідно до ст.7 Закону України ?Про інвестиційну діяльність?, всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід?ємним правом інвестора і охороняється законом.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Згідно ст.190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнове право, яке можна визначити як ?право очікування?, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 6-14-39цс-19 та від 27 лютого 2019 року у справі № 6-14-606цс18 у разі невиконання належним чином взятих на себе зобов`язань, а також, відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Така ж позиція висловлена і у постанові Верховного Суду по справі № 761/17864/16-ц, від 13 травня 2019 року.

За змістом ч.2, 3 ст. 31 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України ?Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень? встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, копії, засвідчені в установленому порядку.

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

У постанові № 6-98цс13 від 02 жовтня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об?єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об?єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об?єкт.

Статтею 3 Закону України ?Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні? визначено, що майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).

У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов?язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об?єкт інвестування.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, зазначено, що саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об?єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об?єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об?єкт за собою.

Судом встановлено, що позивачка в повному обсязі здійснила інвестування будівництва вищезазначеної квартири, в зв`язку з чим, відповідно до ст.7 Закону України ?Про інвестиційну діяльність?, має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, оскільки, об`єкт та результати інвестицій є власністю інвестора.

Тобто, позивачка виконала свої зобов`язання за договором, сплатила внески у визначеній у договорі сумі, у зв`язку із чим за умовами договору набула майнових прав щодо об`єкту нерухомості, зокрема права на отримання в подальшому у власність спірної квартири.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 2.4 договору, плановий термін введення будинку в експлуатацію - 1 квартал 2018 року.

Судом встановлено, що будівництво об`єкту незавершене, будинок не введений в експлуатацію.

Відтак, до завершення будівництва об`єкта нерухомості - квартира будівельний номер АДРЕСА_5 , та введення будинку в експлуатацію, позивачці, як інвестору, належать майнові права на цей об`єкт.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 жовтня 2019 року по справі № 761/28769/13-ц.

Враховуючи те, що відповідачі не виконують належним чином взяті на себе зобов`язання, а також, беручи до уваги те, що будинок за адресою: АДРЕСА_6 , не введено в експлуатацію, з урахуванням повної сплати внесків, суд прийшов до висновку, що права позивачки порушені, оскільки, відповідачі свої зобов`язання щодо передачі об`єкту інвестування в експлуатацію для здійснення реєстрації прав власності за позивачкою на об`єкт інвестування, не виконують.

Тобто, відповідачі в односторонньому порядку відмовилися від виконання зазначених зобов?язань належним чином, що свідчить про порушення майнових прав позивачки на вищевказаний об?єкт, який вона очікувала отримати до кінця 1 кварталу 2018 року.

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, ?легітимні очікування? та ?майнові права? (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі ?Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland?, заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року, щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006р. у справі ?Федоренко проти України? (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути ?існуючим майном? або ?виправданими очікуваннями? щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи ?законними сподіваннями? отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі ?Stretch v The United Kingdom?, заява N 44277/98).

У іншій справі (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ?правомірні очікування? підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як ?право очікування?, яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з метою захисту прав позивачки, слід визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , на земельній ділянці кадастровий номер :91:050:0046 за договором № 127/2/ШК купівлі-продажу майнових прав, укладеного 18 лютого 2017 року та додаткової угоди №1 до договору № 127/2/ШК купівлі-продажу майнових прав, укладеної 08 вересня 2017 року, укладених між сторонами.

Наведені представником відповідача ТОВ ?ВКФ Фарби України? у відзиві на позов підстави для відмови у задоволенні позовних вимог спростовуються матеріалами справи та наданими позивачкою доказами в їх сукупності.

Щодо заяви представника відповідача з приводу застосування строків позовної давності, то суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до положень п. 8.1, укладеного між сторонами договору, цей договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Оскільки, відповідач не надав доказів, що будинок введено в експлуатацію, тобто відповідач не довів, що він виконав в повному обсязі власні зобов`язання, а тому, суд вважає, що позивачкою не пропущено строк на звернення до суду з вищезазначеним позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі ?Проніна проти України?).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно статті 3 (Порядок передачі майнових прав) Договору №127/2/ШК купівлі продажу майнових прав від 17 лютого 2017 року, обов?язок, щодо передачі у власність об?єкту інвестування покупцю покладено лише на ТОВ ?ВКФ ?Фарби України?, а тому, відшкодування витрат понесних позивачкою на професійну правничу допомогу повинно бути здійснено лише за рахунок ТОВ ?ВКФ Фарби України?, як і стягнення судового збору на користь держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду ( ч. 3 ст.133 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року справі № 648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі ?Баришевський проти України? від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі ? Двойних проти України ? від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом справи, суду було надано: копію договору про надання правової допомоги від 12 січня 2023 року(а.с.22).

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу ?розумного обґрунтування? розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок ТОВ ?ВКФ Фарби України? та ТОВ ?Картель Буд?, є співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, однак, витрачений час адвокатом саме в частині прийняття участі у судових засіданнях не відповідає дійсності, зазначеного часу у наданому попередньому розрахунку судових витрат, а тому, суд приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню в сумі 4 000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ ?ВКФ Фарби України? на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 363, 71 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 142, 258, 259, 263 266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321 ЦК України; ст. ст. 33-37 Закону України ?Про іпотеку?; ст. ст. 9, 15, 16, 18, 19 Закону України ?Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень?, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю ?ВКФ Фарби України? ( , адреса: Київська область м. Бровари, вул. Олега Оникієнка, 125, офіс 15/4), Товариства з обмеженою відповідальністю ?Картель Буд? ( , місцезнаходження: м. Львів, вул. Водогінна, 2) про визнання майнових прав - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: однокімнатну квартиру будівельний номер АДРЕСА_9 , на земельній ділянці кадастровий номер :91:050:0046.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ?ВКФ Фарби України? на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ?ВКФ Фарби України? на користь держави судовий збір у розмірі 6 363 (шість тисяч триста шістдесят шість) грн. 71 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: