Справа № 182/2727/24
Провадження № 2/0182/1476/2025
28.01.2025 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності -
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності.
В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.12.2012 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 3-2225, ОСОБА_2 успадкувала 9/22 часток у праві спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 . Інші 13/22 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного утримання, серія та номер Р/Н 1-1448, виданого 27.03.1993 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М., належить ОСОБА_3 . Його довірителька має право виділу їй в натурі частки зі спірного будинку, яка належить на праві власності, в судовому порядку. Так, у користуванні позивачки, що володіє 9/22 частками домоволодіння, знаходиться: житловий будинок «Б», загальною площею 117,3 кв.м., житловою площею 60,6 кв.м.; вбиральня «Ж», душ «Ж'», навіс «К», навіс «Л», огорожа № 4, огорожа № 5, хвіртка № 6, огорожа № 7, замощення І, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, представник позивача зазначає, що спільна часткова власність, відповідно до законодавчих норм, вимагає спільного утримання та управління майном, а досягти згоди із співвласником домоволодіння щодо здійснення покращень майна, його утримання досить складно. Тому, позивачка, що користується окремо визначеним майном, дійшла висновку про необхідність виділення частки у нерухомому майні, що знаходиться у її користуванні, в окреме майно. Таким чином, на підставі викладеного, він в інтересах позивачки змушений звернутись до суду та просить виділити в натурі 9/22 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку «Б», загальною площею 117,3 кв.м., житловою площею 60,6 кв.м.; вбиральні «Ж», душу «Ж'», навісу «К», навісу «Л», огорожі № 4, огорожі № 5, хвіртки № 6, огорожі № 7, замощення І, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами домоволодінні, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку «Б», загальною площею 117,3 кв.м., житловою площею 60,6 кв.м.; вбиральні «Ж», душу «Ж'», навісу «К», навісу «Л», огорожі № 4, огорожі № 5, хвіртки № 6, огорожі № 7, замощення І.
Позивачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, від її представника на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає (а.с.42).
Відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, в судове засідання не прибула, будь-які клопотання чи заяви на адресу суду не надала, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористалась. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою її місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.41).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 , на підставі договору свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.12.2012 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 3-2225, належить 9/22 часток управі спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 . 13/22 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного утримання, серія та номер Р/Н 1-1448, виданого 27.03.1993 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М., належать ОСОБА_3 (а.с.6, 10). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 18.05.2024 року, домоволодіння АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики: житловий будинок «А», житловий будинок «Б», вбиральня «В», сарай-літня кухня «Г», гараж «Д», підвал «Дпд», вбиральня «Ж», душ «Ж'», навіс «К», навіс «Л», водопровід № 1, огорожі № 2,4,5,7, ворота з хв. № 3, хвіртка № 6, замощення І (а.с.12).
Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна.
За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), співвласнику передається частина нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому в законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Враховуючи, що 9/22 частин спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 належать позивачу на законних підставах, їх виділення не суперечить закону та інтересам інших співвласників, зважаючи на технічну можливість виділу в натурі вказаних 9/22 частин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності задовольнити.
Виділити в натурі 9/22 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку «Б», загальною площею 117,3 кв.м., житловою площею 60,6 кв.м.; вбиральні «Ж», душу «Ж'», навісу «К», навісу «Л», огорожі № 4, огорожі № 5, хвіртки № 6, огорожі № 7, замощення І, які розташовані в АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку «Б», загальною площею 117,3 кв.м., житловою площею 60,6 кв.м.; вбиральні «Ж», душу «Ж'», навісу «К», навісу «Л», огорожі № 4, огорожі № 5, хвіртки № 6, огорожі № 7, замощення І.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал