Житомирський апеляційний суд
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/11304/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Рожкової О.С. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити юридичний факт перебування у полоні у російській федерації стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви зазначав, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 17.05.2022 №139, солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, на посаду стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону. Вказує, що у травні 2022 року ОСОБА_3 брав безпосередню участь у бойових діях та здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, в м. Слов`янськ, Донецької області. Стверджує, що з 24.05.2022 ОСОБА_3 перестав виходити на зв`язок із заявником. Зазначає, що через месенджер обміну повідомленнями російських телеграм каналів за 24-26 червня 2022 року ОСОБА_1 було виявлено відео, відповідно до якого встановлено, що її чоловік ОСОБА_3 був захоплений у полон до рф. Стверджує, що для вжиття відповідних заходів, ОСОБА_1 зверталася до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Координаційного штабу та до інших державних органів з письмовими заявами про встановлення місцеперебування захопленого в полон ОСОБА_3 , проте права заявника та її чоловіка грубо порушувалися. Вказує, що факт потрапляння в полон військовослужбовця ОСОБА_3 й досі не встановлений, жодних дій щодо встановлення його місцезнаходження компетентними органами не проводилось. Звертає увагу на те, що перебування в полоні ОСОБА_3 підтверджується висновком експертного дослідження Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Крім того зазначає, що військова частина НОМЕР_1 в діловому листуванні з ОСОБА_1 не заперечує перебування у полоні ОСОБА_3 . Враховуючи вищевикладене просив задовольнити заяву в повному обсязі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по даній цивільній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Звертає увагу на те, що вона звернулася до суду не для встановлення факту позбавлення особистої свободи, а для встановлення перебування саме у полоні її чоловіка ОСОБА_3 . Зазначає, що хоча законодавством не визначено встановлення факту перебування військовослужбовця у полоні, проте для захисту своїх прав, а саме для можливості проведення подальших дій включення в обмінний фонд та повернення захисника з російського полону стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 вона звернулася до суду. Вказує, що факти, які мають юридичне значення встановлюються виключно в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене просить ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила встановити факт перебування у полоні її чоловіка ОСОБА_3 , стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 17.05.2022 №139, солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, на посаду стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону.

У період з 24 червня 2022 року по 26 червня 2022 року ОСОБА_1 через месенджер обміну повідомленнями російських телеграм каналів «ІНФОРМАЦІЯ_3» та « ІНФОРМАЦІЯ_4» виявлено відео, відповідно до якого її чоловік ОСОБА_3 був захоплений у полон.

28 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесенно відомості про кримінальне провадження 0001158 за ч. 3 ст. 110 КК України за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 , військовослужбовця 4 відділу 2 роти ІНФОРМАЦІЯ_5 в/ч НОМЕР_2 .

Висновком експертного дослідження №ЕД-19/106-23/8059-ФП від 09.08.2023 проведеного за заявою ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0001158 від 28.06.2022 за фактом зникнення безвісти її чоловіка ОСОБА_3 , військовослужбовця 4 відділу 2 роти ІНФОРМАЦІЯ_5 в/ч НОМЕР_2 встановлено, що на наданому для проведення судового портретного дослідження відеофайлі « ОСОБА_3 .mp4» (особа чоловічої статті, що одягнена у військову форму зеленого кольору Збройних Сил України, без головного убору) та на порівняльних (вільних) фотозображеннях ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зображена одна й та ж сама особа.

Матеріали справи містять відомості про звернення ОСОБА_4 до Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону, до військової частини НОМЕР_1 , до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими та до Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України із зверненнями про отримання інформації про місце перебування її чоловіка ОСОБА_3 .

Листом від 30.05.2023 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини у відповідь на звернення ОСОБА_1 повідомив, що членам зниклих безвісти військовослужбовців доцільно звернутись із відповідною заявою до Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин та підтримувати із ним контакт з питань координації ним дій державних органів з пошуку зниклих безвісти військовослужбовців. Також зазначено, що Уповноваженим налагоджено канал перемовин з російською стороною - уповноваженим з прав людини в рф та досягнуто домовленості з питань обміну інформацією про осіб зниклих безвісти. Повідомлено, що у випадку згоди, дані про зниклого безвісти військовослужбовця будуть скеровані російській стороні для перевірки факту його перебування на території держави-агресора або тимчасового окупованих територіях. Роз`яснено, про необхідність звернення до Уповноваженого з відповідним письмовим зверненням на надати копії документів про результати розгляду звернень до інших державних органів з вказаного питання.

У свою чергу, матеріали справи не містять відомостей про звернення ОСОБА_1 до Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Листом від 27.11.2024 Координаційний штаб з питань поводження з військовополоненими повідомив, що в інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими містяться відомості про ОСОБА_3 . До Координаційного штабу не надходили повідомлення від Міжнародного комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування ОСОБА_3 у полоні, стану його здоров`я та місця утримання.

Листом від 30.11.2024 Об`єднаний центр з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України повідомив, що в Об`єднаному центрі наявна інформація про факт зникнення військовослужбовця ОСОБА_3 , а також отримані з інтернет-ресурсів дані про можливе перебування його в полоні. Під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями офіційні відомості про місцезнаходження ОСОБА_3 , перебування його у полоні держави-агресова тощо на цей час Об`єднаним центром не отримувалися. Наголошено, що документальне посвідчення фактів, подій або визначення статусу особи нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність Об`єднаного центру, не передбачено. Повідомлено, що Об`єднаний центр на постійній основі здійснює співпрацю з органами державної влади в рамках координації пошуку, звільнення кожного українського оборонця, в т.ч. зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 .

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заяви ОСОБА_1 не підлягають розгляду за правилами окремого провадження в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено заявнику, що для встановлення даного факту передбачено позасудовий порядок шляхом звернення до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відмову якої може бути оскаржено до відповідного адміністративного суду.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

За змістом частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, на судовий захист її особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі №370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18.

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

У справі, що переглядається, заявник просить встановити факт перебування у полоні її чоловіка ОСОБА_3 .

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання Закону України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» затверджено порядок роботи Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі Комісія).

Відповідно до п. 1. вказаного положення Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія) утворюється при Мінрозвитку з метою виконання завдань, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей».

Пунктом 3 зазначеного положення завданнями Комісії є:

1) розгляд заяв та матеріалів (довідки, інформація, інші документи), визначених пунктами 8, 9, 11 цього Положення, щодо встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

2) прийняття рішень про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

3) прийняття рішень про визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

4) проведення аналізу практики застосування законодавства з питань соціального та правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

5) встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дати її звільнення з урахуванням положень, зазначених у пункті 15 цього Положення.

Під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України за наявності відповідної інформації Комісія встановлює дату початку строку позбавлення особи особистої свободи, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дату її звільнення (п. 10 положення).

Для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 3 пункту 4 цього Положення, особа, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або її законний представник, член сім`ї такої особи або законний представник члена сім`ї звертається до Мінрозвитку із заявою за формою, встановленою Мінрозвитку. До заяви додаються документи та/або відомості, що підтверджують отримання професійної правничої допомоги, що надавалася особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, для захисту їх прав і законних інтересів (п. 11 положення).

У разі звільнення особи з місць несвободи, щодо якої Комісією було встановлено факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, така особа або член її сім`ї повідомляє Комісії про дату звільнення та за можливості надає підтвердні документи та/або відомості шляхом звернення до Мінрозвитку. Для встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи та/або дати звільнення особи з місць несвободи, стосовно якої Комісією встановлено факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, Комісія може отримувати документи та/або відомості з інших джерел (п. 12 положення).

Прийняті Комісією рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, вносяться до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

До Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, також вноситься інформація щодо осіб, визначених пунктом 15 цього Положення (п. 7 положення).

Рішення Комісії про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи відмову у визнанні членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржено в судовому порядку (п. 17 положення).

Отже, наведене свідчить, що в судовому порядку (незалежно від предметної та суб`єктної юрисдикції суду) не підлягає розгляду заява/позов про встановлення факту перебування особи у полоні. Для розгляду цієї заяви передбачений позасудовий розгляд, визначений діючим законодавством.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про звернення ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо перебування її чоловіка ОСОБА_3 у полоні.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Оскільки розгляд заяви ОСОБА_1 віднесено до повноважень інших органів і за законом не підлягає судовому розгляду, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 04 березня 2024 року.

Головуючий

Судді