РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника відповідача Мічуди Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у частині не зняття арешту з майна ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений на підставі постанови державного виконавця АА 517992 від 26.07.2004 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29.08.2024 року йому стало відомо з інформаційної довідки ДРРП № 392795351 про державну реєстрацію обтяжень на його майно: номер запису про обтяження: 85313 від 30.07.2004, на підставі постанови, серія та номер: АА № 517992 від26.07.2004, видавник: Рівненський відділ ДВС.

У зв`язку з цим він звернувся до Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням надати інформацію про причини такого обтяження і припинення чинності обтяження з свого нерухомого майна.

Листом від 07.10.2024 року № 252451 йому було повідомлено, що заява не підлягає задоволенню, оскільки всі виконавчі провадження, які закінчені в 2017 році знищені за минуванням строку їх зберігання, тому відсутня можливість встановити наявність підстав для зняття зазначених арештів, отже у даному випадку арешт може бути знятий за рішенням суду.

07.12.2024 року через підсистему «Електронний суд» державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості за якими можливо ідентифікувати, згідно якого виконавчого провадження у 2004 році накладався арешт на майно ОСОБА_1 . Відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню. Відтак, всі завершені виконавчі провадження у 2017 році знищені за минуванням строку їх зберігання. Враховуючи вищевказане, Відділ ДВС у місті Рівному не може ідентифікувати, на підставі якого документу накладено арешт на майно ОСОБА_1 з реєстраційним номером 85313 від 30.07.2004, яке зареєстровано на підставі постанови АА № 517992 від 26.07.2004виданої Відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції у зв`язку з чим відсутня можливість встановити наявність підстав для зняття зазначених арештів.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Представником адвокатом Клекоткою Ю.О. подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 26.02.2025 року клопотання, в якому позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Представник відповідача Мічуда Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 12871733 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду № 2-1704 виданого 20.06.1996 року про стягнення з ОСОБА_1 1/3 частини аліментів на користь ОСОБА_2 .

Для забезпечення вищевказаного виконавчого документа було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника АА 517992 від 26.07.2004 року Рівненського міського відділу ДВС, державний виконавець Матвійчук, та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 85313.

З листа від 07.10.2024 року № 252451 начальника Відділі ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Н.Іщук вбачається, що 27.12.2017 року у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV від 21.04.1999 року (в редакції від 19.11.2012 року чинній на момент прийняття рішення) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року всі завершені виконавчі провадження за 2017 рік знищені за закінченням строку їх зберігання.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні питання про керуватися Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV в редакції від 28.08.2003 року (далі Закон 606-XIV) чинній на час накладення обтяження.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV; у редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;

- повернення виконавчого документа (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, після якої ніякі інші дії щодо примусового виконання рішення державним виконавцем не вчиняються.

Згідно із ч. 1 ст. 38 Закону 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою ст. 38 Закону № 606-XIV визначено: якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VII; у редакції, чинній на день розгляду питання про зняття арешту з майна) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Частиною 4 ст. 59 Закону № 1404-VIIвизначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Водночас ч. 5 ст. 59 цього Закону передбачено, що у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до п. 11 вказаної Постанови Пленуму при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений законом, зокрема, шляхом припинення правовідношення чи дії, яка порушує право.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 80 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 (далі Правила), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, завершене і знищене.

Не зняття державним виконавцем арешту із майна ОСОБА_1 , який був накладений на підставі постанови Державної виконавчої служби у місті Рівне АА № 517992 від 26липня 2004 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за відсутності будь-якого виконавчого провадження стосовно власника цього майна порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження майном, яке йому належить.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у справі № 817/928/17 від 27.03.2020 року, яка в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що арешт на майно ОСОБА_1 , накладено державним виконавцем більше двадцяти років, а також те, що донька позивача, на утримання якої стягувалися аліменти досягла повноліття, у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні будь-які діючі виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що у відповідача відсутні прямо визначені юридичні підстави для самостійного скасування арешту майна боржника, поза межами судової процедури, то суд не вбачає за можливе задовольнити позовну вимогу щодо визнання бездіяльності протиправною.

Однак, враховуючи вищевикладене, суд вважає правильними та доведеними аргументи позивача щодо безпідставного продовження обмеження цивільних (майнових) прав на нерухоме майно. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону та не порушує прав інших осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 16, 391 ЦК України, ст.ст. 4-6, 76-81, 83, 259, 263 - 265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна - задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений на підставі постанови державного виконавця АА 517992 від 26.07.2004 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.