Справа №155/603/24
Провадження №2/155/124/25
УХВАЛА

03.03.2025 м.Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при секретарі судових засідань Воронюк Н.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку

УСТАНОВИВ:

В провадженні Горохівського районного суду Волинської області перебуває вищевказана цивільна справа.

На адресу суду 28 лютого 2025 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача вищевказану заяву підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо прийняття заяви представника відповідача про збільшення позовних вимог, вказувала, що дана заява подана з пропуском строків, передбачених ст. 49 ЦПК України. Крім того, заначила, що у даній заяві представник фактично просить змінити предмет та підставу позову, що не допускається.

Заслухавши думку сторін з приводу поданої заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «"Дія 97" проти України» від 21.10.2010).

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Тобто, на виконання завдань цивільного судочинства позивач та відповідно представник позивача мають належним чином використовувати свої процесуальні права з урахуванням завдань цивільного судочинства, а саме своєчасність розгляду цивільних справ.

Згідно ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст.182 ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Як встановлено судом, протокольною ухвалою суду від 29 січня 2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті.

Оскільки, підготовче судове засідання закінчено 29 січня 2025 року, а представник позивач заяву про збільшення позовних вимог подала лише 28 лютого 2025 року, представник позивача пропустила встановлений у п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України процесуальний строк на її подання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи принцип змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Оскільки представник позивача, всупереч вимогам п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, заяву про збільшення позовних вимог подала 28 лютого 2025 року (після закінчення проведення підготовчого судового засідання), з порушенням вимог п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, щодо строку подачі такої, з урахуванням того, що справа розглядається в порядку загального позовного провадження, поважних причин, які б перешкоджали подати таку заяву у встановлений законом строк позивачем не вказано, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду заяви представника позивача про збільшення розміру позовних вимог.

У зв`язку із вищевикладеним розгляд справи слід проводити в межах заявлених первісних позовних вимог.

Керуючись ч.2 ст.49, ст.126 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Масюк Ганни Сергіївни про збільшення позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку - залишити без розгляду.

Ухвала є остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 04 березня 2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана