Справа № 202/9349/24
Провадження № 2/202/772/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

при секретарі Куліш А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Герасимчук В.А. заявив клопотання про надання подружжю строку для примирення, оскільки відповідач вважає можливим зберегти сім`ю, а позивачка перебуває під впливом сторонніх осіб, зокрема своєї матері. Зазначив, що твердження про тиск на позивачку та погрози зі сторони відповідача є надуманими.

Позивачка ОСОБА_1 заперечила проти задоволення клопотання та пояснила, що збереження родини неможливе, більше року вони з чоловіком не проживають, заява про відмову від позову була написана через його численні погрози. Вона бажає розірвання шлюбу.

Представник позивачки адвокат Бабіч С.А. підтримав позивачку, зазначивши, що чоловік позивачки погрожує їй через що вона змушена була звертатися до органів поліції.

Суд, вислухавши учасників процесу, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи до суду позивачка звернулась ще в липні 2024 року та ухвалою суду від 30.09.2024 провадження у справі було відкрито, після чого розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін з різних причин, у зв`язку з чим справа про розірвання шлюбу перебуває в провадженні суду 7 місяців.

В той же час, як встановлено судом, шлюбні відносини між сторонами припинені та більше року вони проживають окремо, при цьому з моменту реєстрації шлюбу до моменту звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу минуло лише 13 місяців, тобто подружнє життя було не тривалим, малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають.

При цьому, суд зважає, що позивачка категорично заперечує проти надання строку на примирення, а за час перебування справи в провадженні суду відповідачем будь яких дій для збереження родини не здійснено, клопотань про надання строку на примирення раніше не заявлялось.

Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст. 24 ч. 1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Зважаючи встановлені обставини, суд вважає, що надання строку на примирення буде суперечити інтересам позивачки, має на меті затягування розгляду справи, що по суті є примушуванням жінки до шлюбу та суперечить моральним засадам суспільства.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що правові підстави для надання сторонам у справі строку на примирення відсутні, в зв`язку з чим клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.111 СК України, керуючись ст.ст.258-260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання про вжиття заходів щодо примирення подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовити.

Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О. В. Маринін