Провадження №2/522/2388/25
УХВАЛА

27 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк І.Р.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя.

Підготовче засідання по справі призначено на 27 лютого 2025 року.

27 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Миколайовича надійшла заява про розгляд справи без участі.

У підготовче засідання, призначене на 27 лютого 2025 року з`явився представник відповідача.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення провести підготовче засідання за даної явки.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

19 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшла заява, у якій заявниця просила продовжити їй строк для подання відзиву у справі строком на 10 днів. Заява мотивована тим, що вона у встановлений законом строк не встигне подати відзив, та вона здійснює пошук адвоката, який здійснюватиме її представництво в суді.

06 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшов відзив, що сформований за допомогою підсистеми електронний суд 03.01.2025 року у якому заявниця просила поновити строк для подання відзиву, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В якості підстав для поновлення строку для подання відзиву, відповідачка посилається на те, що наразі вона проживає з дітьми за кордоном, а тому, у неї виникли труднощі в збиранні та поданні відзиву у визначений ухвалою строк. Зазначає про те, що лише 26.12.2024 року між нею та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги.

08 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якому, позивач заперечує проти прийняття відзиву, посилаючись на те, що 04.12.2024 року ОСОБА_3 зареєструвала Електронний кабінет в ЄСІТС та посилається на те, що строк для подання відзиву слід обраховувати саме з моменту надання доступу ОСОБА_2 до справи в Електронному кабінету. Посилається на те, що у відзиві на позовну заяві ОСОБА_3 створює видимість поважності причин пропуску для подання відзиву у зв`язку із твердженням про те, що 26.12.2024 року між нею та адвокатом було укладено договір на правову допомогу, оскільки, Дзюба Зоя Анатоліївна є адвокатом.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 року у справі №990/115/22, зазначила, зокрема, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 19 квітня 1994 року у справі Van de Hurk v. the Netherlands («Ван де Гурк проти Нідерландів»), № 288).

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи, на що неодноразово наголошував ВС.

У п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України вказано, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Одеський апеляційний суд у постанові від 30.01.2025 року у справі №522/15477/23 вказав, що з врахуванням обставин даної справи, практики Верховного Суду та ЄСПЛ, а також того, що підготовче провадження у справі ще тривало, колегія суддів вважає, що твердження суду першої інстанції в протокольних ухвалах про те, що позивачем не було доведено поважності пропуску строку на подання доказів, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою для порушення права позивача на справедливий розгляд справи

Тому, враховуючи зазначене, з метою забезпечення права позивача на справедливий розгляд справи та недопущення розгляду справи із надмірним формалізмом, який порушує право на доступ до правосуддя в цілому, суд доходить до висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку для подання відзиву поважними, поновлення строку для подання відзиву та його прийняття.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2024 року встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву відповідача для подання відповіді на відзив у відповідності до вимог статті 179 Цивільного процесуального кодексу України.

03 січня 2025 року відповідь на відзив була отримана представником позивача адвокатом Фатєєвим Андрієм Олександровичем.

08 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні, що призначене на 27 лютого 2025 року судом поставлено питання про можливість долучення до матеріалів справи відповіді на відзив. Представник відповідача проти долучення до матеріалів справи відповіді на відзив не заперечувала.

У статті 179 ЦПК України зазначено, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.

Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Тому, враховуючи те, що відповідь на відзив відповідає вимогам, що встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 ЦПК України та була подана в строки, встановлені законом, беручи до уваги факт того, що представники відповідача проти долучення доказів не заперечувала, суд доходить до висновку про наявність підстав для прийняття відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення на відповідь у відповідності до вимог статті 180 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідь на відзив представник позивача отримав 08 січня 2025 року.

13 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідачка просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Будь-яких заперечень з приводу прийняття заперечення на відповідь на відзив не надходило.

У статті 180 ЦПК України зазначено, що у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

Заперечення підписується відповідачем або його представником.

До заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.

Заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасникам справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Тому, враховуючи те, що заперечення на відповідь на відзив відповідає вимогам, що встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 ЦПК України та було подана в строки, встановлені законом, беручи до уваги факт того, що будь-яких заперечень з приводу їх прийняття не надходило, суд доходить до висновку про наявність підстав для прийняття заперечення на відповідь на відзив.

27 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшла заява про зміну предмету позову, у якій заявник просив збільшити розмір позовних вимог, та, зокрема, визнати об`єктом права спільної сумісної власності т/з Porsche Cayenne, 2018 року, 2995 куб.см, потужність 220 см.куб., дата державної реєстрації 07.12.2019 року, а також відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору до моменту визначення вартості цього майна.

Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року заяву представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про зміну предмету позову залишено без руху, надано позивачеві строк на усунення недоліків в позовній заяві, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

14 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшла заява про усунення недоліків, якою усі зазначені в ухвалі суду від 06.02.2025 року недоліки усунуто.

У підготовчому засіданні, судом поставлено питання про можливість прийняття заяви про зміну предмету позову. Представник відповідача проти прийняття заяви не заперечувала.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (частина третя статті 49 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що «під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зазначено, що «зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо повернення заяви про зміну предмета позову і вважає, що позивач має право на уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу. У цьому випадку суди не врахували вимоги статті 189 ЦПК України, за якими одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті».

Верховний Суд зазначає, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог.

Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

ВС неодноразово наголошував на тому, що лише до закінчення підготовчого засідання позивачі можуть збільшити або зменшити позовні вимоги, змінити предмет або підставу позову.

Враховуючи те, що недоліки, зазначені в ухвалі суду від 06.02.2025 року усунуті, а заява відповідає формі та змісту, що встановлені законом, беручи до уваги той факт, що така заява подана в межах строку, встановленого законом, суд доходить до висновку про наявність підстав для прийняття заяви представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про зміну предмету позову.

29 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни надійшла заява про приєднання додаткових доказів, у якій заявниця просить суд долучити до матеріалів справи 4 фотографії з публікації від 16.11.2019 року в соціальній мережі зі святкування Дня народження ОСОБА_2 ; копії згоди ОСОБА_4 від 17.03.2023 року на виїзд дітей; копії 1, 12 та 13 сторінок паспорту ОСОБА_2 для виїзду за кордон.

06 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшло заперечення на заяву про приєднання додаткових доказів, у яких заявник просив відмовити у задоволенні заяви про приєднання доказів. Посилався на те, що відповідачка була наділена правом надати зазначені докази разом із відзивом та запереченням на відповідь на відзив, проте, не зробила цього. Доказів поважності причин пропущеного строку для подання доказів не надала, клопотання про поновлення строку для долучення доказів не подавала.

У підготовчому засіданні представником позивача надано пояснення з приводу заяви про приєднання доказів.

У п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України вказано, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 року у справі №990/115/22, зазначила, зокрема, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 19 квітня 1994 року у справі Van de Hurk v. the Netherlands («Ван де Гурк проти Нідерландів»), № 288).

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи, на що неодноразово наголошував ВС.

Одеський апеляційний суд у постанові від 30.01.2025 року у справі №522/15477/23 вказав, що з врахуванням обставин даної справи, практики Верховного Суду та ЄСПЛ, а також того, що підготовче провадження у справі ще тривало, колегія суддів вважає, що твердження суду першої інстанції в протокольних ухвалах про те, що позивачем не було доведено поважності пропуску строку на подання доказів, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою для порушення права позивача на справедливий розгляд справи

Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для прийняття заяви представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни про приєднання додаткових доказів до розгляду.

06 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшли додаткові пояснення, у яких заявник просив долучити зазначені пояснення до матеріалів справи та враховувати їх під час розгляду справи по суті. До письмових пояснень представник позивача також додав нові письмові докази.

У п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України зазначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб

Відповідно до ст.182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення встановлені у статті 183 ЦПК України.

У підготовчому засіданні судом пославлено питання про можливість прийняття додаткових пояснень від 06.02.2025 року.

Представник відповідача проти їх прийняття не заперечував, заперечувала проти приєднення додаткових доказів.

Оскільки, подання пояснень є право учасників справи та такі пояснення відповідають формі та змісту, що встановлена статтею 183 ЦПК України, суд доходить до висновку про наявність підстав для їх прийняття.

Щодо приєднення доданих до них доказів, суд їх также приєднує. Обгрунтування позиції суду є аналогічним викладеному вище.

21 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшов супровідний лист з оригіналом висновку судового експерта від 13.02.2025 року №397.

У п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України вказано, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

У підготовчому засіданні, призначеному на 27 лютого 2025 року представник відповідача проти долучення супровідного листа від 21.02.2025 року не заперечував.

За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для його прийняття.

26 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшов надійшли додаткові пояснення, у яких заявник просив долучити до матеріалів справи зазначені пояснення та враховувати їх під час розгляду справи по суті.

У п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України зазначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб

Відповідно до ст.182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення встановлені у статті 183 ЦПК України.

У підготовчому засіданні судом пославлено питання про можливість прийняття додаткових пояснень від 26.02.2025 року.

Представник відповідача проти їх прийняття не заперечував.

Оскільки, подання пояснень є право учасників справи та такі пояснення відповідають формі та змісту, що встановлена статтею 183 ЦПК України, суд доходить до висновку про наявність підстав для їх прийняття.

26 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни надійшли письмові пояснення, у яких заявниця просить долучити до матеріалів справи зазначені пояснення та враховувати їх під час розгляду справи по суті.

У п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України зазначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб

Відповідно до ст.182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення встановлені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яких заперечень щодо прийняття зазначених пояснень до суду не надходило.

Оскільки, подання пояснень є право учасників справи та такі пояснення відповідають формі та змісту, що встановлена статтею 183 ЦПК України, суд доходить до висновку про наявність підстав для їх прийняття.

26 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни надійшла заява про виклик свідків, у якій заявниця просила викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_5 .

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України міститься положення про те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі змісту статті 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Згідно ч.1-3 ст.91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

26 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшло заперечення на заяву про виклик свідків, у якій заявник просить відмовити у задоволенні заяви. Заява мотивована тим, що відповідачем вже подавалася заява про виклик свідків, яка була задоволена судом, а тому, відповідач вже використав право на виклик свідків.

З приводу цього, суд зазначає, що будь-яких обмежень з приводу подання заяв та/або клопотань про виклик та допит свідків, а таке право належить учасникам справи та може бути реалізовано учасником справи за умови дотримання форми заяви про виклик свідка (ст.91 ЦПК України) та строку звернення із зазначеною заявою (така заява або клопотання подається учасниками справи до початку розгляду справи по суті.

Тому, оскільки заява відповідає формі та змісту, та подана в межах строку, встановленого ЦПК України, беручи до уваги факт того, що чинне процесуальне законодавство не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості додаткового звернення із заявами про виклик свідків, суд доходить до висновку про наявність підстав для його задоволення.

26 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшла заява про виклик свідків, у якій заявник просив викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

У підготовчому засіданні поставлено питання про можливість задоволення зазначеної заяви. Представник відповідача проти задоволення заяви про виклик свідка не заперечувала.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України міститься положення про те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі змісту статті 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Згідно ч.1-3 ст.91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Враховуючи той факт, що заява представника позивача про виклик свідків була подана з додержанням вимог, передбачених ст.91 ЦПК України, та те, що показання свідка можуть слугувати доказом, що дасть змогу всебічно, повно та об`єктивно вирішити спір, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про виклик свідків.

26 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у ГУ ДПС України в Одеській області відомості про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 року по день надання відповіді та відомості про відкритті банківські рахунки.

У підготовчому засіданні заявниця просила залишити без розгляду зазначене клопотання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У ч.1 ст.182 ЦПК України вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Враховуючи те, що від представника відповідача надійшло усне клопотання про залишення зазначеного клопотання без розгляду, беручи до уваги те, що учасники справи мають право розпоряджатися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, суд доходить до висновку про наявність підстав для повернення без розгляду клопотання про витребування доказів.

26 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у Печерського районного суду м. Києва наступні документи:

- належним чином засвідчену копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2021 року у справі №757/49523/21-к, якою розглянуто скаргу адвоката в інтересах підозрюваного та скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_1 ;

- належним чином засвідчену копію скарги адвоката, яка розглядалася слідчим суддю Печерського районного суду м. Києва у справі №757/49523/21-к.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (п. 3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 4); запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Згідно п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.

Суд також роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно ч. 4, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Таким чином, з метою всебічного, повного встановлення усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі, суд прийшов до висновку, про наявність підстав для витребування зазначених доказів.

06 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати визначених в клопотанні нотаріусів належним чином засвідчені копії усіх документів за нотаріальними діями, які здійснено протягом 2020 року відносно визначених у клопотанні об`єктів, іпотекодержателем за яким є ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС».

25 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшло доповнення до клопотання про витребування додаткових доказів.

26 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни надійшло заперечення на клопотання про витребування додаткових доказів, у якому заявниця просила відмовити у задоволенні зазначеного клопотання у повному обсязі.

Заперечення мотивовано тим, що представником позивача пропущений процесуальний строк для подання такого клопотання. Посилається на те, що документи, які представник позивача хоче витребувати становлять комерційну, нотаріальну, банківську та персональну таємницю. Також, зазначає про те, що інформація, яку просить витребувати представник позивача не має доказової сили у справі.

26 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича надійшла відповідь на заперечення на клопотання про витребування доказів, у якій заявник просив задовольнити клопотання у повному обсязі. Заява мотивована тим, що витребування таких доказів необхідне для проведення експертизи по визначенню реальної вартості частки учасника цього підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (п. 3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 4); запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Згідно п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Звертаючись до суду із зазначеним клопотанням, заявник мотивує його тим, що зазначені докази необхідні для проведення експертизи по справі.

Проте, будь-які заяви або клопотання про проведення експертизи не заявлялися.

У п.2 ч.6 ст.72 ЦПК України вказано, що експерт має право заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів і зразків, якщо експертиза призначена судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства судовий експерт має право, зокрема, подавати клопотання про надання додаткових матеріалів, якщо експертиза призначена судом або органом досудового розслідування або ознайомлюватися з матеріалами справи, що стосуються предмета судової експертизи

Відповідно до ч.1 ст.107 ЦПК України, матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Тобто, під час вирішення питання про призначення експертизи суд може заслухати експерта з приводу доказів, які потрібні задля проведення такої експертизи та вирішити питання про їх витребування. Також, експерт не позбавлений права звертатися до суду із клопотанням про надання додаткових матеріалів.

Тому, суд вважає зазначене клопотання передчасним, та доходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.259 ЦПК України, ухвали, постановлені судом без оформлення окремого документа, зазначаються у протоколі судового засідання. Суд може оформити такі ухвали окремим документом після закінчення судового засідання.

Зазначена ухвала оформлена окремим документом після закінчення підготовчого засідання по справі від 27.02.2025 року задля забезпечення виконання ухвал, зазначених у протоколі судового засідання.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 84, 260-261 суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_9 строку для подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя та прийняти зазначений відзив до розгляду.

Прийняти до розгляду відповідь ОСОБА_1 на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя та прийняти зазначений відзив до розгляду.

Прийняти до розгляду заперечення ОСОБА_2 на відповідь на відзив ОСОБА_1 .

Прийняти до розгляду заяву представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про зміну предмету позову від 27 січня 2025 року.

Заяву представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни про приєднання додаткових доказів від 29.01.2025 року задовольнити, та долучити до матеріалів справи визначені у заяві докази.

Прийняти до розгляду додаткові пояснення представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича від 06.02.2025 року.

Прийняти до розгляду додаткові пояснення представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича від 26.02.2025 року.

Прийняти до розгляду додаткові пояснення представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни від 26.02.2025 року.

Долучити до матеріалів справи супровідний лист з оригіналом висновку судового експерта від 13.02.2025 року №397

Заяву представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни про виклик свідків від 26.02.2025 року задовольнити.

Викликати та допитати в якості свідка:

- ОСОБА_5 , АДРЕСА_1

Покласти обов`язок із забезпечення явки зазначених свідків у судове засідання (дата засідання буде визначена після закриття підготовчого розгляду) на відповідачку та її представника адвоката Бабійчук Ірину Володимирівну.

Заяву представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про виклик свідків від 26.02.2025 року задовольнити.

Викликати та допитати в якості свідків:

- ОСОБА_6 , АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_7 , АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_8 , АДРЕСА_4 .

Покласти обов`язок із забезпечення явки зазначених свідків у судове засідання (дата засідання буде визначена після закриття підготовчого розгляду) на позивача та його представника адвоката Фатєєва Андрія Олександровича.

Клопотання представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни про витребування доказів з ГУ ДПС України в Одеській області від 26.02.2025 року повернути без розгляду.

Клопотання представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни про витребування доказів з Печерського районного суду м. Києва від 26.02.2025 року задовольнити.

Витребувати у Печерського районного суду м. Києва наступні документи:

- належним чином засвідчену копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2021 року у справі №757/49523/21-к, якою розглянуто скаргу адвоката в інтересах підозрюваного та скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_1 ;

- належним чином засвідчену копію скарги адвоката, яка розглядалася слідчим суддю Печерського районного суду м. Києва у справі №757/49523/21-к.

Копію ухвали направити до виконання на адресу Печерського районного суду м. Києва, 01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 42-А, електронна адреса - .

Вищезазначені документи та інформацію необхідно надіслати до суду невідкладно після отримання ухвали задля недопущення порушення строків розгляду справи.

Роз`яснити, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені ЦПК України. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Клопотання представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про витребування доказів від 06.02.2025 року залишити без задоволення.

Відкласти підготовче судове засідання на 20 березня 2025 року о 14 годині 30 хвилин у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, зал № 224.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала оформлена окремим документо 03.03.2035 року.

Суддя Косіцина В.В.