ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1119/20 Номер провадження 22-ц/814/2/25Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року

по справі за позовом Лубенської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року Хорольська районна державна адміністрація в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2020 до служби у справах дітей надійшло повідомлення від Староаврамівської сільської ради про те, що 02.06.2020 малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доставлений до відділення інтенсивної терапії КНП «Хорольський центр ПМСД» з діагнозом закрита травма хребта, пошкодження зв`язок шийного відділу хребта, забій м`яких тканин обличчя та шиї, а його мати ОСОБА_1 доставлена працівниками поліції до Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України по факту закінченого замаху на умисне вбивство малолітньої дитини.

Під час досудового розслідування встановлено, що 02.06.2020 близько 08 години ранку, у ОСОБА_1 перебуваючи в будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення вбивства свого малолітнього сина ОСОБА_2 , 2019 р.н.

ОСОБА_1 намагалася зламати дитині шийний відділ хребта. Внаслідок її дій малолітній ОСОБА_2 знепритомнів. Після цього мати, вважаючи, що малолітній син помер, залишила тіло останнього на підлозі у кухні, а сама пішла до сусідньої кімнати, де знаходився її чоловік ОСОБА_1 , якому повідомила про те, що вчинила вбивство їхнього малолітнього сина.

Після отриманого повідомлення, батько невідкладно вжив заходи реанімаційного характеру для відновлення життєдіяльності дитини, після чого викликав працівників екстреної медичної допомоги.

04.06.2020 надійшло клопотання Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області щодо розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_1

10.06.2020 до служби у справах дітей надійшов висновок Староаврамівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету від 05.06.2020 № 23, а також акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 та довідки-характеристики подружжя ОСОБА_1 .

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року позов Хорольської районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що в матеріалах справі достатньо доказів того, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконує батьківські обов`язки відносно свого сина, жорстоко поводиться з ним, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що її вина у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в судовому порядку не доведена, тому висновок суду про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав є безпідставним.

Вказала, що її син ОСОБА_2 має підозру на тяжке захворювання ДЦП, тому травми, виявлені на його тілі, могли бути отримані внаслідок прояву хвороби, а не з її вини.

Зазначила, що до цього нещасного випадку належним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо ОСОБА_2 , має позитивну характеристику, на обліку у психіатра не перебуває, згідно висновку психіатричної експертизи має низький рівень агресії, тому не становить небезпеки для суспільства та сина.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 5).

Старший слідчий Юлія Полочанська листом від 04.06.2020 № 3453/115/114/03-2020 повідомила начальника служби у справах дітей Хорольської РДА про те, що СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000240 від 02.06.2020 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України по факту закінченого замаху на умисне вбивство малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просила розглянути на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Хорольської РДА питання щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Згідно висновку виконавчого комітету Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області ОСОБА_1 підлягає позбавленню батьківських прав відносно ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина так як підозрюється в здійсненні замаху на його умисне вбивство (а.с. 9).

Висновком комісії з питань захисту прав дитини Хорольської РДА від 12.06.2020 вирішено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-8).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про їх доведеність та обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова ПВСУ № 3) визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду 06 червня 2024 року у справі № 132/2049/23 (провадження № 61-5643св24), від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22 (провадження № 61-1450св24), від 25 вересня 2024 року у справі № 206/1513/23 (провадження № 61-10109св24), від 02 жовтня 2024 року у справі № 2-5679/11 (провадження № 61-9746св24).

Як підстави позбавлення батьків (одного з них) батьківських прав Сімейний кодекс України передбачає їхню винну протиправну поведінку, що виражається в різних формах, вичерпний перелік яких міститься в пунктах 3, 6 частині першій статті 164 цього Кодексу. До них, зокрема, належать: жорстоке поводження з дитиною (пункт 3), яке проявляється у будь-яких формах фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною та засудження за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункт 6). До умисних злочинів щодо дитини можна віднести замах на вбивство, намагання довести або доведення до самогубства, нанесення тілесних ушкоджень, побої, катування, зараження венеричною хворобою, зґвалтування, залишення в небезпеці тощо.

Згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тобто особа, що вчинила такого роду злочини, не може бути носієм батьківських прав та обов`язків, захищати права своїх дітей, представляти їх інтереси. Однак позбавлення батьківських прав на цій підставі можливе лише після вступу в силу відповідного судового вироку.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.12.2020 зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 .09.2020 до розгляду кримінальної справи № 548/1302/20 за матеріалами кримінального провадження № 0000240 відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 18.01.2024 залишено без змін вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2022 року, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та засуджено на 10 років позбавлення волі (а.с. 135-143).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наявність обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, яким засуджено ОСОБА_1 за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, яким підтверджено факт її жорстокого поводження з сином та вчинення нею дій, які становлять небезпеку для життя та здоров`я дитини, що відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 .

Таким чином, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Отже, враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Т. В. Одринська

О. О. Панченко