Дата документу 26.02.2025 Справа № 336/7833/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7833/24 Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/231/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Онищенка Е.А.,

Полякова О.З.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1 зазначав, що 30.07.2024 року на його мобільний телефон, який пов`язаний з рахунком по отриманню пенсійних виплат, надійшло СМС повідомлення від Ощадбанку про арешт його пенсійного рахунку на підставі постанови виконавчої служби.

Лише з реєстру боржників він дізнався, що арешт на його пенсійний рахунок накладено Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

В своїй скарзі ОСОБА_1 зазначав, що він є пенсіонером МВС за вислугою з 2005 року по теперішній час, отримує пенсійні виплати через Ощадбанк Україні на банківську картку.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він не отримував будь-яких повідомлень ані з відділення поштового зв`язку щодо наявності рекомендованої кореспонденції на його ім`я, ані будь-яких простих поштових відправлень від органів виконавчої служби, жодним чином не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження і не отримував будь-яких процесуальних документів виконавчого провадження, а тому він не має будь-якої інформації про стягувача та грошових сум, які зазначені у документах виконавчого провадження.

ОСОБА_1 вважає, що органом виконавчої служби були порушені приписи частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надсилання документів виконавчого провадження боржнику, а тому він був позбавлений можливості ознайомлення з цими документами та можливості виконувати рішення суду у добровільному порядку, про наявність щодо нього виконавчого провадження дізнався випадково лише 30.07.2024 року коли подивився текстове повідомлення від Ощадбанку.

Також ОСОБА_1 вказує, що постанова про арешт його пенсійного рахунку не відповідає чинному законодавству, є незаконною і підлягає скасуванню з огляду на те, що в умовах воєнного стану в Україні Розділ XIII Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 102 згідно із Законом № 2129-IX від 15.03.2022; із змінами, внесеними згідно із Законами № 2455-IX від 27.07.2022, № 2456-IX від 27.07.2022, № 2468-IX від 28.07.2022; в редакції Закону № 3048-IX від 11.04.2023, у підпункті 3) якого вказано: «припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації». Арешт, накладений незаконно органом виконавчої служби на його пенсійний рахунок, позбавив його єдиного джерела існування.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив суд: визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) по не направленню йому, як боржнику, постанови про відкриття виконавчого провадження та інших процесуальних документів виконавчого провадження; визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) по не встановленню та не виокремленню рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів (пенсійний рахунок); зобов`язати посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) направити йому постанову про відкриття виконавчого провадження та інші документи виконавчого провадження для ознайомлення та вирішення питання про добровільне виконання рішення суду; зобов`язати посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зняти арешт з його пенсійного рахунку у Ощадбанку України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо надсилання ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчих проваджень та інших документів виконавчих проваджень ВП 75653367 та ВП 75653473.

Зобов`язано посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) направити ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчих проваджень та інших документів виконавчих проваджень ВП 75653367 та ВП 75653473.

Зобов`язано посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зняти арешт з пенсійного рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Ощадбанк», накладений постановами державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в межах виконавчих проваджень ВП 75653367 та ВП 75653473.

В решті скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду від 02.10.2024 року в частині невизнання протиправною бездіяльності посадових осіб ЦВДВС у м. Запоріжжя по не встановленню і не виокремленню рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів таких рахунків, визнати протиправною бездіяльність посадових осіб ЦВДВС у м. Запоріжжя щодо не встановлення і не виокремлення рахунків щодо яких є заборона арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку, зокрема пенсійних коштів.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що виконавець мав достатнього часу і можливостей і, безперечно, повинен був встановити, що кошти на рахунку є пенсійними виплатами, і арешт з них повинен був знятий. Але всупереч приписам закону та висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, що наведені у скарзі, цього не зробив.

Також зазначає, що державний виконавець розпочав виконавчі дії з порушенням закону, на думку скаржника, виконавець, діючи умисно, протиправно, визначив рахунок боржника у Ощадбанку і всупереч діючому законодавству його арештував.

Звертає увагу, що 05.11.2024 року арешт з його рахунку було знято внаслідок повного виконання стягнення, а вже на наступний день - 06.11.2024 року знову його рахунок з пенсійними виплатами було арештовано, при цьому, він не отримав жодних документів виконавчого провадження.

Отже, рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні вимог скарги про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) по не встановленню та не виокремленню рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів (зокрема пенсійних рахунків). В іншій частині ухвала суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає судове рішення у даній справі лише в частині вимог скарги щодо визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) по не встановленню та не виокремленню рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів (зокрема пенсійних рахунків).

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Учасники справи, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить із того, що якщо учасники справи та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови його належного повідомлення про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності учасника справи.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справу, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи, їх представників.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що банк повідомляв виконавця про знаходження коштів боржника на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту. Тобто, відсутня протиправна бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) по не встановленню та не виокремленню рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів (пенсійний рахунок), а тому суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) по не встановленню та не виокремленню рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів (пенсійний рахунок).

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 75653473 від 29.07.2024 року, головним державним виконавцем Центрального відділу державного виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гостіщевою Т.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №336/3015/24, виданого 18.07.2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Відповідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №75653367 від 29.07.2024 року, головним державним виконавцем Центрального відділу державного виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гостіщевою Т.М. постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №336/3015/24, виданого 18.07.2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

З копії постанови про арешт коштів боржника ВП №75653473 від 29.07.2024 року вбачається, що головним державним виконавцем Центрального відділу державного виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гостіщевою Т.М. постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 31 863,18 грн.

З копії постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП №75653473 від 29.07.2024 року головного державного виконавця Центрального відділу державного виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гостіщевою Т.М. встановлено, що на виконанні перебувають декілька виконавчих документів щодо одного боржника, тому державний виконавець постановив об`єднати виконавчі провадження №75653367, №75653473 у зведене виконавче провадження № 75654885.

З копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №75653473 від 07.10.2024 року головного державного виконавця Центрального відділу державного виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т.М. вбачається, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 24 951,44 грн., сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 грн.

Відповідно до копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №75653367 від 07.10.2024 року головного державного виконавця Центрального відділу державного виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т.М. вбачається, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 3028 грн., сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 грн.

Згідно копії постанови про зняття арешту з коштів ВП №75653473 від 15.11.2024 року, головним державним виконавцем Центрального відділу державного виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гостіщевою Т.М., постановлено зняти арешт з НОМЕР_1 відкритий в Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», що належить боржнику ОСОБА_1 .

За положеннями статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (статтею 447-1 ЦПК України).

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

За змістом пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (пункти 7.14, 7.15), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20.

Крім того, у пунктах 74-77 постанови від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку з накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою, пенсією боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

У справі, яка переглядається, постановою про арешт коштів боржника ВП №75653473 від 29.07.2024 року головного державного виконавця Центрального відділу державного виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т.М. накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 31 863,18 грн.

Банк, який виконав вищевказану постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не повідомив виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та не повернув його постанову без виконання. Докази протилежного в матеріалах справи, у т.ч. у витребуваних матеріалах виконавчих проваджень, відсутні.

Встановленими обставинами та вищенаведеними нормами матеріального права спростовуються доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) по не встановленню та не виокремленню рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів (пенсійний рахунок).

Доводи скарги щодо накладення арешту на рахунок з пенсійними виплатами 06.11.2024 року колегія суддів відхиляє на підставі положень ст. 367 ЦПК України, вказані доводи не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, змістом оскаржуваного судового рішення, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвали, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи перевірені та їм дана належна оцінка.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не може бути розглянута по суті заява скаржника з вимогами «визнати недійсною постанову від 06.11.2024 р.» та задля цього «вийти за межі вимог скарги» (а.с. 60-62), оскільки зазначене також суперечить вимогам ст. 367 ЦПК України.

Крім того, заявник просив апеляційний суд зобов`язати невідомого йому державного виконавця ЦВДВС у м. Запоріжжя за виконавчими провадженнями №75653367, №75653473 дати вичерпну відповідь з наданням відповідних доказів на перелічені у заяві про письмове опитування учасника справи як свідка 10 питань (а.с. 58-59). Вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає вимогам ст. 93 ЦПК України, відповідно до частини першої якої учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Стосовно клопотання заявника про витребування доказів (а.с. 63-65), то вказане клопотання колегією суддів було задоволено частково, для повного та всебічного розгляду справибули витребувані належним чином завірені копії ВП № 75653367, ВП № 75653473.

В іншій частині у задоволенні клопотання про витребування доказів було відмовлено, оскільки всупереч частини другої статті 84 ЦПК України у клопотанні не зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання доказів.

Не підлягає задоволенню заява ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, так як підстави для постановлення окремої ухвали судом апеляційної інстанції відповідно до положень ст.ст. 262, 385 ЦПК України відсутні.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвали.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційна скарга на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали в оскарженій частині, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року у цій справі в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо не встановлення та не виокремлення рахунків стосовно яких є заборона арешту коштів (пенсійних рахунків) залишити без змін.

В іншій частині судове рішення не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалось.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 06 березня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков