ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1714/18 Номер провадження 22-ц/814/1456/25Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника відповідача АТ «Ощадбанк» - адвоката Батюка А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2024 року, постановлене суддею Миркушіною Н.С. (повний текст складено 06 грудня 2024 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенської міської ради Полтавської області, Акціонерного товариства «Ощадбанк» про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, виплату вкладів та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

04.06.2018 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просила: визнати поважними причини пропуску нею строку прийняття спадщини за законом, визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом терміном 3 місяці; встановити той факт, що вона, ОСОБА_1 , є онукою померлих баби ОСОБА_2 та діда ОСОБА_3 , дочкою матері ОСОБА_4 і єдиним спадкоємцем за законом.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке, на думку позивачки, прийняла її мати після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , а він прийняв цю спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Зазначає, що бажає прийняти спадщину після смерті указаних осіб та отримати спадкове майно: їх грошові вклади в АТ «Ощадбанк» та компенсацію за квартиру, проте оформити спадкові права на вказане майно вона не має можливості, оскільки пропустила строк для прийняття спадщини.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 27.11.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Лубенської міської ради Полтавської області та АТ «Ощадбанк» про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, прийняття спадщини, виплату викладів та визнання права власності на спадкове майно.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що на час смерті ОСОБА_3 і ОСОБА_2 діяв Цивільний кодекс України 1963 року, згідно якого існувало лише дві черги спадкування за законом. ОСОБА_1 не підпадає під жодну із черг спадкування, а тому відсутні підстави для визнання її спадкоємцем за законом після смерті двоюрідної баби, як і підстав для визначення додаткового строк для прийняття спадщини.

Також судом враховано, що позивачкою не обґрунтовано та не надано доказів щодо вимоги виплати їй грошових вкладів у АТ «Ощадбанк» та виплати Лубенською міською радою компенсації за квартиру, в якій проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Позивачка оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що довгий час намагається вирішити питання спадку, неодноразово зверталася до суду.

Ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість судді, яким постановлено оскаржуване рішення, та вважає, що заявлений спір мав розглядатися Лубенським міськрайонним судом Полтавської області.

Просить врахувати її тяжкий стан здоров`я, який перешкоджав реалізувати спадкові права.

Зазначає, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 отримали однокімнатну квартиру, яка не була приватизована та після їх смерті перейшла міській раді.

Звертає увагу, що районний суд постановив безпідставну ухвалу від 01.02.2022, яка була скасована судом апеляційної інстанції.

Наголошує, що відповідачі жодного разу в судове засідання не з`являлися, і тільки 25.12.024 представник відповідача взяв участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, однак якість зв`язку була незадовільною, ніякі документи не озвучувалися.

Зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухвалені постанови від 25.04.2024 установлено, що вона, позивачка, не може оформити спадок, оскільки пропустила строк для прийняття спадщини і звернулася до суду та наполягає на задоволенні таких позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31.01.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 04.02.2025.

17.02.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника АТ «Державний ощадний банк України» на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Ощадбанк» - Батюк А.Г. зазначив, що жодних обставин в обґрунтування вимог до АТ «Ощадбанк» а ні позовна заява, а ні апеляційна скарга не містять, як і не містять будь-яких вимог до АТ «Ощадбанк». Відсутні також будь-які обставини, які свідчили б про оспорювання або порушення прав та законних інтересів позивача з боку АТ «Ощадбанк».

При цьому, АТ «Ощадбанк» не наділений компетенцією щодо засвідчення переходу прав та обов`язків від померлої фізичної особи до інших осіб та видачі свідоцтва про право на спадщину, не є та не може бути учасником правовідносин з приводу реалізації позивачкою, права на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, за відсутності спору та вимог до АТ «Ощадбанк», неможливістю визнання права власності позивачки Банком без наявності свідоцтва про право на спадщину, останній є неналежним відповідачем у даному спорі.

Крім того, звертає увагу на відсутність доказів на підтвердження внесення вкладів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до АТ «Ощадбанк».

У суді апеляційної інстанції представник АТ «Ощадбанк» - Батюк А.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, раніше викладених ним у відзиві. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника АТ «Ощадбанк» та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив наступне.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.09.2014 (справа №539/1074/14-ц), яке набрало законної сили 05.11.2014, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Другої Лубенської державної нотаріальної контори, Публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України» про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та виплати на поховання за законом./а.с.57 т.1/

При постановленні вказаного рішення суд встановив, що ОСОБА_2 була рідною тіткою матері позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ). Рідною сестрою ОСОБА_2 була ОСОБА_6 , яка в свою чергу, була матір`ю ОСОБА_4 . Остання є матір`ю позивачки - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладання шлюбу серії./а.с.13, 91 т.1/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ./а.с.12 т.1/

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ./а.с.11 т.1/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ./а.с.10 т./.

У 2012 році ОСОБА_1 звернулася до Другої Лубенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , але у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено, оскільки вона не підпадає під жодну із черг спадкування.

Судом першої інстанції в судовому засіданні установлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 є двоюрідною бабою позивачки ОСОБА_1 .

Відмовлячи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив із того, що на час смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 діяв ЦК України в редакції 1963 року, згідно із положеннями якого існувало лише дві черги спадкоємців за законом і позивачка не підпадає під жодну з черг спадкування, визначених статтями 529, 530 цього Кодексу.

При цьому суд першої інстанції наголосив, що на спірні правовідносини не поширюється дія чинного на даний час Цивільного кодексу України, який вступив дію 01.01.2004, оскільки він не має зворотної дії у часі. Тому районний суд визнав відсутніми підстави для задоволення позову, як в частині визнання позивачки спадкоємцем за законом після смерті двоюрідної баби, так і в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Також позивачкою не обґрунтовано та не надано доказів щодо вимоги виплати їй грошових вкладів в АТ «Ощадбанк» та виплати Лубенською міською радою Полтавської області компенсації за квартиру, в якій проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до довільного трактування норм матеріального права на власну користь.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.

При вирішенні спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2004 року цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Із огляду на викладене, установивши час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно застосування до спірних правовідносин положень ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно зі статтею 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

На відміну від ЦК України, ЦК Української РСР не було передбачено інших черг спадкоємців, окрім зазначених у статтях 529 та 530 цього Кодексу, за змістом яких двоюрідні брати чи сестри спадкодавця до спадкування за законом не закликалися. Спадкування за правом представлення ЦК Української РСР також не передбачав.

Із огляду на викладені норми матеріального права, установивши, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 є двоюрідною бабою позивачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що остання за правилами статей 529, 530 ЦК Української РСР не підпадає під жодну із черг спадкування за законом. Отже правильним є висновок районного суду щодо відсутності підстав для визнання ОСОБА_1 спадкоємцем за законом після смерті двоюрідної баби, як і підстав для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки вказаний кодекс такої норми не містив.

Доводи апеляційної скарги щодо належного позивачці права спадкування, колегія суддів відхиляє, як такі, що виникли на підставі особистого сприйняття та помилкової оцінки нею норм матеріального права. Такі очікування позивачки не є легітимними, оскільки не мають належного правового підґрунтя.

Відповідно до позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №580/1300/22 від 18.01.2023, правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

У межах заявленого спору на підставі правильно застосованих положень статей 529, 530 ЦК Української РСР установлено відсутність у ОСОБА_1 права спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , двоюрідної баби позивачки.

За відсутності у позивачки права на спадкування, стан її здоров`я, як причина пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, значення не мають, а тому відповідні доводи апеляційної скарги оцінці не підлягають.

При цьому обставини, установлені у цій справі (№539/1714/18) постановою Полтавського апеляційного суду від 25.04.2024, не є преюдиційними, оскільки апеляційним судом надавалася правова оцінка виключно ухвалі районного суду про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.

Наведений процесуальний обов`язок позивачка не виконала та не підтвердила належними доказами наявність у неї права на спадкування в межах заявленого спору та не надала доказів на підтвердження внесення вкладів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до АТ «Ощадбанк», а також права на отримання грошової компенсації вартості однокімнатної квартири від міської ради. Тому за правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Посилання позивачки, викладені нею у апеляційній скарзі стосовно того, що відповідачі жодного разу не з`явилися в судове засідання, і тільки 25.12.024 представник відповідача взяв участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, однак якість зв`язку була незадовільною, колегія суддів відхиляє. Наявні у справі докази підтверджують, що відповідачі були належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, надавши суду свої заперечення проти позову, а також заяви про розгляд справи за їх відсутності. Жодних скарг щодо належності фіксування судового процесу матеріали справи не містять. А тому за правилам п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України наведене не є підставою для скасування судового рішення.

При цьому, за наявності сумнів у об`єктивності та неупередженості судді Миркушіної Н.С., якою постановлено оскаржуване рішення, позивачка, мала право заявити про її відвід. Диспозитивно розпорядившись належними правами, позивачка із заявою про відвід судді не зверталася, доказів недопустимості участі судді в розгляді справи не надала.

Натомість обставини передачі справи №539/1714/18 із Лубенського міськрайонного суду Полтавської області зумовлені неможливістю автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із чим на підставі розпорядження від 19.06.2018 №3 справу передано до найбільш територіального наближеного - до Хорольського районного суду Полтавської області.

Інші доводи апеляційної скарги зумовлені незгодою позивачки із рішенням суду в оскаржуваній частині та не містять спростувань правильності висновків районного суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.02.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак