Справа № 211/7184/23
Провадження № 2/211/586/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 лютого 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

позивач Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «А-БАНК») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з нього заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 24.11.2016 у сумі 85 353,54 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 50 475,73 грн. заборгованість за кредитом; 34 877,81 грн. заборгованість за відсотками, 0,00 грн. заборгованість за штрафами.

Ухвалою суду від 16 січня 2024 позовну заяву прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 14.03.2024 у вказаній цивільній справі позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю.

У заяві про перегляд заочного рішення від 01.08.2024 представник відповідача Саргсян М.Л. посилалася на те, що відповідач не отримував викликів у судове засідання, тому просить поновити відповідачу строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду.

Ухвалою суду 29.08.2024 заяву було залишено без руху з пропозицією усунути зазначені в ухвалі недоліки.

13.09.2024 недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 27.09.2024 заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду.

01.10.2024 до суду надійшло заперечення позивача, з якого вбачається, що банк вважає, що саме дії відповідача призвели до не санкціонованих видаткових операцій на загальну суму 29 741,92 грн.; вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, не вбачає підстав для скасування заочного рішення.

Ухвалою суду від 02.12.2024 заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 14.03.2024 скасоване, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Згідно прохальної частини позову представник позивача просить проводити розгляд справи за відсутності представника АТ «А-БАНК».

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки.

Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом та не заперечується стороною відповідача, відповідно до укладеного договору № б/н від 24.11.2016, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9).

Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу у користування кредитні кошти.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, тощо, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг, він ознайомлений та погоджується з ними, що були надані йому для ознайомлення, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України.

Позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, посилається у позові на те, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач станом на 26.09.2023 має заборгованість у сумі 85 353,54 грн. (а.с. 5-8), яка складається з:

-заборгованість за кредитом у сумі 50 475,73 грн.,

-заборгованість за відсотками в сумі 34 877,81 грн.,

-заборгованість за штрафами в сумі 0,00 грн.

Відповідно ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ «А-БАНК».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно положень статей 12,18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог АТ «А-БАНК» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і відсотків та звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення представник відповідача ОСОБА_2 посилалася на те, що 21.12.2020 з платіжної картки відповідача не санкціоновано було здійснено видаткові операції. Так протягом 4 хвилин з 20:10 до 20:14 було списано з картки грошові кошти трьома платежами 9 773,92 грн., 9 984,00 грн., 9 984 грн., загалом сума списання склала 29 741,92 грн. ОСОБА_1 було повідомлено банк у телефонному режимі щодо здійснення несанкціонованого списання коштів з картки, однак, по теперішній час зазначене питання не вирішено. 29.08.2022 він знову звернувся до АТ «А-БАНК» із заявою щодо проведення перерахунку на дання інформації. Однак, заява належним чином розглянута не була. Натомість ним було отримано відписку від 27.09.2022 за №20.1.0.0.0/7-20220830/51. По суті поставлених питань відповіді надано не було. Крім того, 24.12.2020 відповідачем подано заяву щодо несанкціонованого зняття коштів із кредитної картки в розмірі 29 741,00 грн. Заява зареєстрована за номером 24782 відповідно до талону-повідомлення від 30.12.2020. 29.08.2022 ним направлено запит до ГУНП в Дніпропетровській області КВП Довгинцівське ВП щодо результатів розгляду заяви відповідно до ст. 214 КПК України. Однак, станом на момент звернення до суду відповіді ним не отримано.

Також представник вказала, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2023 у справі №211/4666/22, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.08.2023 залишено без змін, зобов`язано АТ «А-БАНК» провести перерахунок заборгованості у зв`язку із несанкціонованими операціями 21.12.2020 о 20:10, 20:12 та 20:14 годині шляхом зменшення тіла кредиту на суму 29 741,82 грн., зобов`язано зарахувати внесені відповідачем, кошти на погашення заборгованості за період з 21.12.2020 до 22.08.2022, віднесені банком відсотки за користування кредитними коштами, нараховані на заборгованість в частині операцій від 21.12.2020 о 20:10, 20:12 та 20:14 годині на суму 29 741,82 грн., в рахунок погашення тіла кредиту (а.с. 67, 68 копія рішення, а.с. 69, 70 копія постанови).

Позивач, у свою чергу, у запереченні на заяву про перегляд заочного рішення зазначив, що банк вважає, що саме дії відповідача призвели до не санкціонованих видаткових операцій на загальну суму 29 741,92 грн.

При цьому позивач не надав докази виконання рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2023 у справі №211/4666/22, напроти, 09.11.2023 АТ «А-БАНК» позов до суду.

Згідно ч. 1 і ч. 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 і ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. (ст. 1073 ЦК України)

Відповідно ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно ст. 7, п. п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.

Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону).

Згідно з підпунктом 2.1.1.2.13. Умов і правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК» клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 у справі №6-71цс15.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №176/1445/22.

Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте АТ «А-БАНК» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які би безспірно доводили, що відповідач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за платіжною карткою, її особового рахунку, акаунту чи мобільному додатку, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Тому суд доходить висновку про наявність факту порушення прав відповідача, яка не мав наміру та волевиявлення на здійснення 21.12.2020 о 20:10, 20:12 та 20:14 будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з її рахунку відразу звернувся із заявою до поліції та повідомив банк.

При цьому 21.12.2020 о 20:10, 20:12 та 20:14 зафіксовано фінансові операції (зняття готівки в банкоматах) за рахунком позичальника та, як наслідок нарахування кредитних коштів на суму 29 741,82 грн., сума яких у подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань банком за кредитним договором та причиною списання заборгованості за таким та нарахування відсотків.

Вказані вище факти вже були встановлені судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції. Однак, АТ «А-БАНК» не виконав рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2023 у справі №211/4666/22, оскільки у матеріалах справи відсутні докази виконання. Ба більше, 09.11.2023 АТ «А-БАНК» позов до суду з врахуванням спірної заборгованості.

Таким чином, зібрані у справі докази дають підстави для висновку, що відповідач своїми діями не сприяв здійсненню оспорюваних банківських операцій. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.

З огляду на викладене вище, суд вбачає чає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити Акціонерному товариству «АКЦЕНТ-БАНК» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович