Провадження №2/524/1750/25
03.03.2025 року місто Кременчук
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі
головуючого судді Мельник Н.П.,
з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора, Автозаводський відділ Державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області, про звільнення майна з-під арешту,
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту. У обґрунтування позову зазначила, що під час звернення до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради щодо його реєстрації згідно законодавства. В результаті перевірок та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.07.2024 № 386977212 слідує, що на належну їй квартиру накладена заборона відчуження, архівний запис № 1699008 від 21.02.2005 на підставі повідомлення приватного нотаріуса Дзюба В.І., реєстратором зазначеного арешту на майно є Перша кременчуцька державна нотаріальна контора. Вирішити питання про зняття заборони на відчуження належного їй майна в позасудовому порядку позивачка не має можливості, оскільки приватним нотаріусом Дзюбою В.І. припинено нотаріальну діяльність, усі документи нею передані до Полтавського обласного державного нотаріального архіву.На стягненні судових витрат не наполягає.
24.10.2024 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідачки.
28.10.2024 ухвалою судді відкрите провадження по справі.
02.12.2024 до суду надійшла заява позивачки про розгляд справи за її відсутності, просить закрити підготовче судове засідання, призначити справу до розгляду.
02.12.2024 ухвалою суду закрите підготовче провадження по справі за позовом, призначене судове засідання на 27.01.2025, застосовані до Полтавського обласного державного нотаріального архіву заходи процесуального примусу у виді штрафу у зв`язку із не виконанням останнім ухвали суду про витребування завіреної копії договору купівлі-продажу від 04.02.1999, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дзюбою В.І. 04.02.1999 за реєстровим № 358.
11.12.2024 до суду Полтавським обласним державним нотаріальним архівом на виконання ухвали суду від 28.10.2024 надано витребувану завірену копію договору купівлі-продажу від 04.02.1999.
27.01.2025 позивачка надала суду заяву про відкладення розгляду справи для залучення до участі в якості її представника адвоката.
30.01.2025 до суду представником позивачки (адвокатом) Єрмоленко І.В. надана заява про усунення недоліків позову та уточнену позовну заяву.
31.01.2025 продовжений розгляд справи за позовом ОСОБА_1 , залучено до участі по справі Автозаводський відділ ДВС у м Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета справи.
03.03.2025 сторони не з`явились у судове засідання, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачка не повідомила суд про причини неявки, відзив на позовну заяву не надала, канцелярією суду такі документи не передавались.
Інші особи до суду не з`явились, повідомлені про дату, час, місце розгляду справи.
Відповідачка та треті особи своїм правом на подання відповідно відзиву та пояснень із викладенням заперечень, міркувань, аргументів стосовно позовних вимог не скористались.
Інших документів, а також доказів суду не надано.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частини 1, 2 ст. 223 ЦПК України).
03.03.2025 судом постановлено здійснити заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання.
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Оскільки квартира придбавалась із умовою виплати решти суми від її вартості у строк до 01.03.1999, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дзюбою В.І. до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори м.Кременчука, яка на той час здійснювала функції реєстрації заборон (арештів) нерухомого майна, 04.02.1999 направлене відповідне повідомлення про накладення заборони на відчуження зазначеної квартири до повного розрахунку із продавцем, тобто відповідачкою.
26.02.1999 ОСОБА_1 сплачена ОСОБА_2 решта суми за придбання квартири у розмірі 3200,0 грн, про що приватним нотаріусом Дзюбою В.І. зроблений відповідний напис на договорі купівлі- продажу цієї квартири від 04.02.1999.
Крім того, договір купівлі-продажу квартири містить власноручний запис відповідачки ОСОБА_2 про отримання зазначеної суми коштів та відсутність будь-яких претензій до позивачки.
Під час звернення до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області щодо реєстрації зазначеної квартири, встановлено, що згідно відомостей, наявних у Реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16.07.2024 за № 386977212, на зазначену вище квартиру накладена заборона відчуження № 1699008 від 21.02.2005 на підставі повідомлення 51 від 04.02.1999 приватного нотаріуса Дзюби В.І. реєстратор арешту - Перша кременчуцька державна нотаріальна контора.
Позивачка позбавлена можливості вирішити питання про зняття заборони на квартиру в позасудовому порядку , оскільки приватний нотаріус Дзюба В.І. припинила свою нотаріальну діяльність, усі документи передані нотаріусом до Полтавського обласного державного нотаріального архіву.
На адвокатський запит до Полтавського обласного державного нотаріального архівущодо надання матеріалів договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 04.02.1999 приватним нотаріусом Дзюбою В.І. за № 358 із додатками надана відповідь від 26.09.2024 за № 1989/01-20 про те, що запитувана інформація може бути надана виключно на вимогу суду.
Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.07.2024 за № 386977212 вбачається наявність ще одного арешту, архівний запис № 1704483, зареєстрованого 22.02.2005 на підставі повідомлення 16-Ш від 30.01.2002 Автозаводського районного суду міста Кременчука в межах розгляду цивільної справи № 2-8316/03 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою суду від 12.12.2003 зазначена справа залишена без розгляду на підставі заяви позивача ОСОБА_3 , однак судом не вирішене питання щодо зняття арешту із цієї квартири.
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 09.10.2024 відсутні будь-які обтяження, арешти чи інші виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, єдиним захистом порушених позивачки є звернення із позовом до суду. Станом на день розгляду справи відсутні відомості про виконавче провадження щодо позивачки як боржника в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області .
13.07.2022 Верховний Суд у постанові по справі №2/0301/806/11 зауважив, що застосування арешту майна боржника, як обмежувального заходу, не повинно призводити до порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зазначене свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Ст.10 Загальної декларації прав людини встановлено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом частини 1 ст. 316, частин 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.07.2022 по справі № 2/0301/806/11 зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до ст.ст. 182, 321, 391 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 по справі № 522/1528/15-ц).
Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5 (далі Положення № 31/5).
Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення № 31-5 підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна.
З 01.01.2013 відповідно до ст.ст. 8, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.10.2013 № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснює орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.
Згідно ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.
Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 встановлено, що для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком, а саме: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Відповідно до Положення № 31/5 реєстр заборон - це електронна база даних, яка містила відомості про обтяження нерухомого майна, у тому числі накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучені записи про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.
Реєстраторами реєстру заборон виступали державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мали повний доступ до реєстру заборон через комп'ютерну мережу; державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 4 ст. 31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям.
Пунктом 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.
З огляду на те, що по справі на цей час відсутні жодні докази на підтвердження доцільності й необхідності продовження дії обтяження зазначеного вище нерухомого майна, що як наслідок впливає на можливість позивачки повноцінно реалізувати свої права як власника майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
При цьому суд враховує, що у справі відсутні жодні відомості на підтвердження того, що внаслідок скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна будуть порушені права інших осіб.
Відповідачкою не надано суду відомостей на спростування позиції позивачки та її представника, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.
Щодо розподілу судових витрат, позивачкою заявлено про залишення за нею понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 247, 258, 259, 263 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 21.02.2005 за № 1699008 на підставі повідомлення № 51 від 04.02.1999 приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Дзюбою Валентиною Іванівною.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 22.02.2005 за № 1704483 на підставі повідомлення № 16-Ш від 30.01.2002 Автозаводського районного суду міста Кременчука.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора, місцезнаходження: Полтавська область, м Кременчук, вул Перемоги, 9/1.
Суддя Н.П. Мельник