Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №348/3053/24

Провадження № 2/348/271/25

25 лютого 2025 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав,

інші учасники: представник позивача ОСОБА_3 .

Процесуальні дії у справі.

25.12.2024 ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_3 , пред`явила позов, відповідно до якого просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивує тим, що сторони є батьками ОСОБА_4 , шлюб між сторонами було розірвано у 2016 році. Ще під час вагітності позивача стосунки між сторонами погіршились. Відповідач один раз навідав позивача у пологовому будинку, не виявив бажання забрати сина з пологового будинку, не прийшов на Таїнство Хрещення дитини. Протягом десяти років не цікавився інтересами дитини. Бачився з дитиною 3 або 4 рази. Дитина перебуває на утриманні позивача. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Позивач зазначає, що відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки, оскільки протягом тривалого часу вихованням дитини не займається, її не утримує. Вищевказане свідчить про те, що відповідач самоосунувся від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

26.12.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання.

16.01.2025 суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті.

У ході судового розгляду представник позивача позов підтримала, просила такий задовольнити з підстав наведених у позові. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був належно повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Відзиву на позов не подав. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. За наведених обставин суд доходить висновку, що судовий розгляд справи слід здійснити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення за результатами такого розгляду.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 24.02.2025 подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, в якій зазначив, що орган опіки та піклування підтримує висновок щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд встановив:

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 01.09.2015серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 позивач 25.11.2015 змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 14.08.2024, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 . Зазначений висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету від 14.08.2024 №991. Орган опіки та піклування зазначає таке. Дитина на даний час проживає із матір`ю у м.Мадрид, Іспанія. Батько проживає в Республіці Польща. Шлюб між батьками розірвано. До виїзду за кордон спільна дитина сторін проживала разом з позивачем. На даний час відповідач контактує з сином по телефону. У телефонному режимі відповідач повідомив, що позивач чинила йому перешкоди у вихованні дитини, а після виїзду дитини за кордон у відповідача не було навіть телефону дитини. Також відповідач зазначив, що незважаючи на рішення комісії він залишиться батьком дитини.

Згідно з листом від 14.12.2023 №1354/114/03-2023 звернень від ОСОБА_2 про створення йому обмежень та перешкод у зустрічах, спілкуванні, вихованні сина ОСОБА_4 не надходило.

Згідно з відповіддю від 22.09.2022 сімейний лікар ОСОБА_4 повідомила, що інформаційну згоду на вакцинацію дитини надавала мати; планові, позапланові медичні огляди дитини відбувалися в присутності матері; зауважень до матері дитини щодо стану здоров`я, фізичного розвитку дитини не було.

Відповідно до листа від 13.12.2023, ЗДО "Дзвіночок" надав інформацію, відповідно до якої ОСОБА_4 відвідував дошкільний заклад з 03.09.2018 до 31.05.2019, до садка його приводила і забирала мати, ОСОБА_1 , яка ним опікувалася. Батько дитини не брав участі у дошкільному житті свого сина.

Згідно з копією протоколу опитування свідка ОСОБА_8 від 09.12.2022, зазначено, що вдповідач є її односельчанином та колишнім чоловіком її сусідки, ОСОБА_8 бачила відповідача восстаннє декілька років тому. На задане запитання щодо участі ОСОБА_2 у житті сина, ОСОБА_8 зазначила, що не була свідком такого.

Відповідно до копії висновку психолога про дитину ОСОБА_9 від 16.11.2023, загальний емоційний стан хдопчика стабільний, настрій позитивний, прояви тривоги, агресивності відсутні. Образ батька у думках та в уяві дитини присутній. Дитина дуже мало знає про тата, що вказує на те, що дитина не має досвіду спілкування з батьком. Образ батька ідеалізується, у думках та уяві дитини вінприсутній, хлопчик хотів би бачити тата біля мами, а не на відстані. Проекція відсутнього батька переноситься на дідуся.

Оцінка суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо освіти і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як зазначено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські (материнські) обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому якщо він не містить доказів того, що відповідач ухиляється від здійснення батьківських обов`язків сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав ( Постанова КЦС ВС від 26.12.2024 №561/474/24).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

У ході судового розгляду даної справи суд встановив, що відповідач спілкується з дитиною. Враховуючи те, що дитина проживає у іншій країні таке спілкування відбувається за допомогою засобів зв`язку. Органу опіки та піклування відповідач зазначив, що залишиться батьком незважаючи на обставини. Це свідчить про те, що у відповідача є почуття батьківської любові до сина і він не нехтує будь-якими можливостями поспілкуватися з ним. Згідно з висновком психолога дитина ідеалізує образ батька і бажає його присутності у своєму житті. Відповідач намагається забезпечити дитині таку присутністю єдиним на даний час можливим шляхом - через засоби зв`язку. Доказів того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а також не бажає брати участь у вихованні сина суду не надано.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав не грунтується на вимогах закону, а також не відповідатиме інтересам дитини.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільської області, ідентифікаційний код 04396302, місцезнаходження: вул.Степан Бандери, 11, смт Микулинці, Тернопільський район, Тернопільська область.

Повний текст рішення складено 05.03.2025.

Суддя Матолич В.В.