Справа № 158/2510/24 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л.
Провадження № 22-ц/802/152/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача - Гнатенко О. М. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Коллект Центр» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 13 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Мілоан» та ОСОБА_3 укладено договір про споживчий кредит № 4347335, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн, відсоткова ставка 1,25 % за кожний день користування кредитом.

Також 18 травня 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_3 був укладений договір про споживчий кредит № 100791352, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 20 000 грн, відсоткова ставка 1 % за кожний день користування кредитом.

15 грудня 2021 року та 30 листопада 2021 року відповідно між ТзОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Вердикт Капітал» були укладені договори факторингу № 15/12-2021-22 та № 30-11-65, за умовами яких ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договорами про споживчий кредит № 4347335 від 13 травня 2021 року та № 100791352 від 18 травня 2021 року, укладеними між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_3 .

У подальшому ТзОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договорів № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року та № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року відступило ТзОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договорами про споживчий кредит № 4347335 від 13 травня 2021 року та № 100791352 від 18 травня 2021 року, укладеними між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_3 .

Відповідач свої зобов`язання за договорами про споживчий кредит не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 172 592 грн, з яких 26 175 грн - заборгованість за тілом кредиту, 146 417 грн - заборгованість за відсотками.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договорами про споживчий кредит в розмірі 172 592 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року у цій справі позов ТзОВ «Коллект Центр» задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договорами про споживчий кредит № 4347335 від 13 травня 2021 року та № 100791352 від 18 травня 2021 року у загальному розмірі 66 332,75 грн

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ТзОВ «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 1 163,66 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, просила скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, представник позивача ТзОВ «Коллект Центр» - Гнатенко О. М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача Гнатенко О. М. та відповідачки ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу відповідачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ТзОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за договорами про споживчий кредит, суд першої інстанції дійшов висновку, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконувала взятих на себе зобов?язань за договорами про споживчий кредит, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку суд стягнув з відповідачки в користь позивача.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що 13 травня 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_3 був укладений договір про споживчий кредит № 4347335 (позичальником підписано анкету-заяву на кредит № 4347335 та паспорт споживчого кредиту № 4347335), за умовами якого позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту - 20 000,00 грн, строк користуванням кредитом - 28 днів з 13 травня 2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 10 червня 2021 року, комісія за надання кредиту - 2000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово, відсоткова ставка 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки - фіксована (а. с. 8-14).

Цей договір про споживчий кредит укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 21).

Грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн були зараховані ТзОВ «Мілоан» 13 травня 2021 року на картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 46134720 (а. с. 22).

Окрім того 18 травня 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_3 був укладений договір про споживчий кредит № 100791352 (позичальником підписано анкету-заяву на кредит № 100791352 та паспорт споживчого кредиту № 100791352), за умовами якого позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту - 20 000,00 грн, строк користуванням кредитом - 30 днів з 18 травня 2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 17 червня 2021 року, відсоткова ставка 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки - фіксована.

Договір про споживчий кредит укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 21 зворот).

Грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн були зараховані ТзОВ «Мілоан» 18 травня 2021 року на картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 27763488 (а. с. 22 зворот).

Крім того уповноважена особа АТ «Сенс Банк» на виконання ухвали Ківерцівського районного суду від 09 жовтня 2024 року про витребування доказів повідомила суд, що на ім?я ОСОБА_3 відкрито запитувану карту № НОМЕР_1 * і згідно виписки про рух коштів 18 травня 2021 року були зараховані грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн (а. с. 96-103).

30 листопада 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу № 30-11-65 (про відступлення права вимоги), за умовами якого ТзОВ «Мілоан» відступив ТзОВ «Вердикт Капітал» за плату права грошової вимоги, а ТзОВ «Вердикт Капітал» прийняв належні ТзОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників і став новим кредитором за договорами фінансових послуг (а. с. 36-38).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 30-11-65 від 30 листопада 2021 року ОСОБА_3 є боржником за кредитним договором № 100791352, загальна сума заборгованості складає 45 207,80 грн, з яких 17 784,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27 423,80 грн - заборгованість за відсотками (а. с. 39 зворот, 40, 41, 43).

10 березня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» був укладений договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступив шляхом продажу ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги, а ТзОВ «Коллект Центр» прийняв належні ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 (а. с. 49-52).

Відповідно до додатку № 3 до договору 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав грошової вимоги від 10 березня 2023 року ОСОБА_3 є боржником за кредитним договором № 100791352, загальна сума заборгованості складає 121 679,00 грн, з яких 17 784,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 103 895,00 грн - заборгованість за відсотками (а. с. 52 зворот, 53).

Крім того 15 грудня 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу № 15/12-2021-22 (про відступлення права вимоги), за умовами якого ТзОВ «Мілоан» відступив ТзОВ «Вердикт Капітал» за плату права грошової вимоги, а ТзОВ «Вердикт Капітал» прийняв належні ТзОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників і став новим кредитором за договорами фінансових послуг (а. с. 31-33).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15 грудня 2021 року ОСОБА_3 є боржником за кредитним договором № 4347335, загальна сума заборгованості складає 33 535,65 грн, з яких 8 391,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 25 144,65 грн - заборгованість за відсотками (а. с. 34, 35, 42).

10 січня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» був укладений договір №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило шляхом продажу ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги, а ТзОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 (а. с. 44-46).

Відповідно до додатку № 3 до договору 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав грошової вимоги від 10 січня 2023 року ОСОБА_3 є боржником за кредитним договором № 4347335, загальна сума заборгованості складає 63 323,70 грн, з яких 8 391,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 54 932,70 грн - заборгованість за відсотками (а. с. 47, 48).

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.

Як передбачено статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За положеннями частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки (частина 5 статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 уклала з кредитором ТзОВ «Мілоан» два договори про споживчий кредит в електронній формі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

При цьому судом встановлено, що 15 грудня 2021 року та 30 листопада 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» були укладені договори факторингу № 15/12-2021-22 та № 30-11-65, за умовами яких ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, зокрема, до боржника ОСОБА_3 за кредитними договорами № 4347335 від 13 травня 2021 року та № 100791352 від 18 травня 2021 року.

Також судом встановлено, що в подальшому ТзОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року та договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року відступило ТзОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, зокрема, до боржника ОСОБА_3 за кредитними договорами № 4347335 від 13 травня 2021 року та № 100791352 від 18 травня 2021 року.

Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) від 28 березня 2018 року.

Пунктом 2.3. договору про споживчий кредит № 4347335 від 13 травня 2021 року та договору про споживчий кредит № 100791352 від 18 травня 2021 року передбачено порядок пролонгації (продовження) строку кредитування та нарахування процентів протягом періоду, на який продовжено строк кредитування. Позичальник має вчинити дії, передбачені пунктом 2.3 договору та розділом 6 правил, у тому числі, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження-поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування.

При цьому судом встановлено, що за договором про споживчий кредит № 4347335 від 13 травня 2021 року первісними кредиторами нараховані відсотки за 113 днів, в той час, як строк, на який надавався кредит, становить 28 днів.

Крім того згідно з відомостями про щоденне нарахування та погашення кредиту (а. с. 23, 24) позичальниця ОСОБА_3 здійснювала сплату за пролонгацію договору чотири рази.

Так, умовами договору про споживчий кредит передбачено право позичальника на неодноразове продовження строку користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом цей строк не може перевищувати 60 днів.

Також судом встановлено, що позичальницею ОСОБА_3 були вчинені дії, які продовжили строк кредитування загалом на 85 днів. Так, позичальницею відповідно 23 травня 2021 року, 09 червня 2021 року, 08 липня 2021 року та 08 вересня 2021 року було сплачено частину тілу кредиту, проценти та комісію за пролонгацію.

Таким чином, своїми діями відповідачка ОСОБА_3 продовжила строк дії кредитного договору з 28 днів до 113 днів.

Разом з тим судом встановлено, що за договором про споживчий кредит № 100791352 від 18 травня 2021 року первісними кредиторами нараховані відсотки за 122 дні, в той час, як строк, на який надавався кредит, становить 30 днів.

Згідно з відомостями про щоденне нарахування та погашення кредитних коштів (а. с. 25, 26) позичальниця здійснювала сплату за пролонгацію договору три рази.

Так, умовами договору про споживчий кредит передбачено право позичальника на неодноразове продовження строку користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Судом встановлено, що позичальницею ОСОБА_3 були вчинені дії, які продовжили строк кредитування загалом на 92 дні. Так, позичальницею відповідно 24 червня 2021 року, 09 серпня 2021 року та 07 вересня 2021 року сплачено частину тілу кредиту, проценти та комісію за пролонгацію.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит № 4347335 від 13 травня 2021 року та договором про споживчий кредит № 100791352 від 18 травня 2021 року, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість за цими договорами.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № 4347335 від 13 травня 2021 року загальна сума заборгованості станом на 10 липня 2024 року складає 63 323,70 грн, з яких 8 391,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 54 932,70 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги (а. с. 29).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № 100791352 від 18 травня 2021 року загальна сума заборгованості станом на 10 липня 2024 року складає 121 679,00 грн, з яких 17 784,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 130 895,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги (а. с. 30).

З розрахунку заборгованості, наданого ТзОВ «Вердикт Капітал» за договором № 4347335 від 13 травня 2021 року, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту складає 8 391,00 грн та 25 144,65 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги (а. с. 28).

З розрахунку заборгованості, наданого ТзОВ «Вердикт Капітал» за договором № 100791352 від 18 травня 2021 року, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту складає 17 784,00 грн та 27 423,80 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги (а. с. 27).

З наданих розрахунків судом встановлено, що ТзОВ «Вердикт Капітал» здійснило нарахування відсотків за договором № 4347335 від 13 травня 2021 року за 71 день у розмірі 29 788,05 грн, а за договором № 100791352 від 18 травня 2021 року за 86 днів у розмірі 76 471,2 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки відсотків на загальну суму 106 259,25 грн (29 788,05 грн + 76 471,2 грн), які були нараховані правонаступником кредитодавця ТзОВ «Вердикт Капітал» на підставі пункту 4.2. кредитного договору, не має з огляду на таке.

Пунктом 4.2 договорів про споживчий кредит передбачене право кредитодавця в разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгації, нарахувати проценти за стандартною ставкою в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України.

Проте цим же пунктом встановлено, що обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитора. Оскільки позивачем не надано відомостей звернення кредитора з вимогою сплати процентів на підставі пункту 4.2 договору, тому обов`язок позичальника по сплаті таких процентів не настав, у зв`язку з чим підстав для їх стягнення з відповідачки в користь позивача немає.

З врахуванням того, що позивач зменшив свої позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором № 4347335 від 13 травня 2021 року, а саме у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами та того, що підстав для стягнення відсотків, які були нараховані ТзОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 29 788,05 грн немає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки в користь позивача відсотки за користування кредитом у розмірі 12 733,95 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки в користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 4347335 від 13 травня 2021 року та договором про споживчий кредит № 100791352 від 18 травня 2021 року у розмірі 66 332,75 грн, яка складається із 26 175,00 грн (8 391,00 грн + 17 784,00 грн) - заборгованість за тілом кредиту та 40 157,75 грн (12 733,95 грн + 27 423,80 грн) - відсотки за користування кредитом, нарахованих до відступлення прав вимоги з 13 травня 2021 року по 15 грудня 2021 року та з 18 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договорами про споживчі кредити, у межах строків позовної давності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкою ОСОБА_3 погашено усі боргові зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

Всупереч вищевказаних правових норм відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, які свідчили б про відсутність заборгованості за укладеними договорами про споживчий кредит.

Також відповідачка не надала суду будь-яких доказів, які б спростовували визначений розмір заборгованості за договорами про споживчі кредити, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді