Справа № 136/974/14-ц
Провадження № 22-ц/801/189/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Оніщука В.В., Сала Т.Б.

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 травня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д.Т.,

у справі № №136/974/14-ц

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до Брицької сільської ради Липовецького району (відповідач), правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області,

про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Липовецького районного суду з позовом до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи вимоги тим, що 26.11.2005 року йому рішенням загальних зборів уповноважених членів Спілки Співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь», с. Брицьке, було виділено у вартість належних майнових паїв приміщення зерноскладу № 13 літ. «Ї», згідно технічного паспорта, загальною площею 1 567,7 м. кв., що розташований в АДРЕСА_1 , вартістю 111 335 гривень. Вказана будівля була передана йому згідно акта приймання-передачі від 25.12.2005 року.

Оскільки будівлі були збудовані в 1976 році без дозволу на виконання будівельних робіт, будь - які документи на нього були відсутні, в зв`язку із чим він був змушений виготовити технічний паспорт, звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж будівлі, що встановлюють відповідність будівлі вимогам надійності та безпечної експлуатації.

В подальшому, при оформленні права власності на вказану будівлю та реєстрації її в передбаченому чинним законодавством порядку в Державній реєстраційній службі, згідно вимог чинного законодавства, обов`язкова наявність у суб`єкта містобудування земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт. Однак, як зазначає Головне управління Держземагенства у Вінницькій області у листі, згідно положень статті 134 Земельного Кодексу України для того, щоб оформити земельну ділянку під будівлею першочергово необхідно оформити та зареєструвати в передбаченому чинним законодавством порядку право власності на будівлі (споруди), які знаходяться на даній земельній ділянці.

Наведені норми законодавства прямо суперечать вимогам п. 30 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 року № 5496-VI, де зазначено, що власник (користувач) земельної ділянки може через ДАБІ України ввести в експлуатацію, і в подальшому зареєструвати в органах Укрдержреєстру речове право власності на об`єкти нерухомого майна, які на ньому розташовані.

Внаслідок викладених обставин Державна реєстраційна служба у Липовецькому районі відмовила йому у прийнятті та реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості.

За вказаних обставин, позивач просив суд здійснити захист його прав у визначений законодавцем спосіб шляхом визнання права власності на вищевказане нерухоме майно, оскільки вважав, що його права та охоронювані законом інтереси порушено.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на будівлю зерноскладу № 13 літ. «Ї», загальною площею 1 567,7 м. кв, яка розташована по АДРЕСА_1 та складається з: коридору літ. «Ї-1», загальною площею 9,5 м. кв.; комори літ. «Ї-2», загальною площею 9,3 м. кв.; зерноскладу літ. «Ї-3», загальною площею 1 485,62 м. кв.; комори літ. «Ї-4», загальною площею 4,9 м. кв.; коридору - літ. «Ї-5», загальною площею 5,2 м. кв.; підсобного приміщення літ «Ї-6», загальною площею 9,0 м. кв.; коридору літ. «Ї-7», загальною площею 5,3 м. кв.; комори літ «Ї-8», загальною площею 4,8 м. кв.; комори літ. «Ї-9», загальною площею 8,6 м. кв.; коридору літ. «Ї-10», загальною площею 9,6 м. кв.; підсобного приміщення літ. «Ї-11», загальною площею 16,3 м. кв., 1976 р. побудови.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням, 28 листопада 2024 року особа, яка не брала участі у справі, проте обґрунтовує своє право на апеляційне оскарження вирішенням судом питання про його права і обов`язки ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають в тому, що оскаржуване рішення суду порушує його права, як співвласника майна реорганізованого КСП «Промінь».

Апелянт вважає, що позивач звернувся до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначив, що спірне майно належало членам бувшого КСП «Промінь» на праві спільної сумісної власності і лише вони вправі вирішувати питання про виділ і передачу такого майна, а тому саме члени КСП мають бути відповідачами у справі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Провадження у справі в суді першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2025 року ініційовано відновлення Липовецьким районним судом Вінницької області втраченого (знищеного) провадження в цивільній справі № 136/974/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у справі № 136/974/14-ц.

Крім того, ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 30 січня 2025 року залучено в якості правонаступника відповідача Брицької сільської ради - Турбівську селищну раду Вінницького району Вінницької області.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні особа, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити, рішення суду першої скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Мельник В.О. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд відмовити у її задоволенні, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а будь-які права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 ним не порушені.

Представник Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що позивачеві ОСОБА_2 було вирішено передати в рахунок майнових паїв об`єкт нерухомого майна, що належав КСП "Промінь", на що вказує Протокол зборів № 1 уповноважених членів спілки співвласників майна КСП "Промінь" від 26 листопада 2005 року.

Передачу майна було проведено згідно акта прийому-передачі майна від 25.12.2005 року, приміщення складу № 12, 13 на комплексі, в рахунок майнових паїв КСП "Промінь", які набуло ПСП "Фортуна" за відступлення права вимоги, було передано ОСОБА_2 .

Як убачається із технічної документації на виробничий будинок АДРЕСА_2 , що складений 17.07.2013 року ТОВ "Вінстратегія-будекспертиза", вартість приміщення становить 111 335 грн та складається воно з: коридору літ. «Ї-1», загальною площею 9,5 м. кв.; комори літ. «Ї-2», загальною площею 9,3 м. кв.; зерноскладу літ. «Ї-3», загальною площею 1 485,62 м. кв.; комори літ. «Ї-4», загальною площею 4,9 м. кв.; коридору - літ. «Ї-5», загальною площею 5,2 м. кв.; підсобного приміщення літ «Ї-6», загальною площею 9,0 м. кв.; коридору літ. «Ї-7», загальною площею 5,3 м. кв.; комори літ «Ї-8», загальною площею 4,8 м. кв.; комори літ. «Ї-9», загальною площею 8,6 м. кв.; коридору літ. «Ї-10», загальною площею 9,6 м. кв.; підсобного приміщення літ. «Ї-11», загальною площею 16,3 м. кв., 1976 р. побудови.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Брицької сільської ради Липовецького району від 11.07.2013 року, адреса приміщення № 13 на комплексі визначена як АДРЕСА_1 .

За результатами проведеного ТОВ "Вінстратегія-будекспертиза" технічного обстеження нежитлової будівлі сільськогосподарського призначення: зерноскладу «Ї», АДРЕСА_1 , було встановлено відповідність технічного стану наведених вище нежилих будівель вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд.

Задля офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, позивач звернувся до Державної реєстраційної служби з метою внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному чинним законодавством. Проте йому було відмовлено, оскільки згідно норм діючого законодавства, передбачена обов`язкова наявність у суб`єкта містобудування земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт.

Як слідує із листа від 26.11.2013 року Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, згідно положень статті 134 Земельного Кодексу України для того щоб оформити земельну ділянку під будівлею спочатку необхідно оформити та зареєструвати в передбаченому чинним законодавством порядку право власності на будівлі (споруди), які знаходяться на даній земельній ділянці, що прямо суперечить нормам п. 30 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 року № 5496-VI, де зазначено, що власник (користувач) земельної ділянки може через ДАБІ України ввести в експлуатацію, і в подальшому зареєструвати в органах Укрдержреєстру речове право власності на об`єкти нерухомого майна, які на ньому розташовані.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що наведені обставини свідчать про те, що позивачем правомірно набуто об`єкт нерухомості, який відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації, що є предметом даного спору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками.

Згідно зі статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 затверджено Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, згідно з яким комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі комісія), створена з метою забезпечення захисту прав на пайовий фонд майна членів колективних сільськогосподарських підприємств (далі підприємства), в тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства (п. 1).

Рішення загальних зборів підприємства, а у разі реорганізації підприємства рішення загальних зборів колишніх членів підприємства, що є співвласниками цього майна, обов`язкове для виконання комісією. Комісія підзвітна у своїй діяльності зборам співвласників (п. 2).

Комісія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: проводить уточнення складу активів і пасивів та їх вартості у підприємстві, де відбулася фактична передача майна; визначає структуру пайового фонду майна; визначає розміри паїв колишніх членів підприємства, що не були ними одержані в натурі, грошима або цінними паперами під час припинення членства, а також виявляє осіб, які є їх власниками; розглядає заяви осіб щодо визнання за ними права на майновий пай та правильності розрахунку вартості паїв; вносить пропозиції щодо виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів із складу майна реорганізованого підприємства та передачі їх у спільну власність (п. 4).

Рішення комісії оформляються протоколом, що підписується головою і секретарем комісії, а затверджується зборами співвласників у порядку, встановленому співвласниками (п. 15).

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що співвласники майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай в натурі з виділенням конкретного майна лише на підставі рішення загальних зборів співвласників.

При цьому, згідно з пунктами 2.4, 2.5 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20.05.2008 року № 315, управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється загальними зборами співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Таким чином, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 08.04.2019 у справі №132/2483/16-ц та від 18.12.2019 у справі №131/475/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чи непред`явлення свідоцтва про права на спадщину за заповітом у виконкомі Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (для внесення відповідних змін до облікових документів) не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Із матеріалів апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, копії свідоцтва про прийняття спадщини, встановлено, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв спадщину, яка складається з права на майновий пай, а тому вирішення даного спору безпосередньо стосується його прав та інтересів, як власника майна.

Згідно із частиною 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).

Таким чином, із змісту позовних вимог, а саме визнання права власності на нерухоме майно, а саме об`єкти нерухомого майна, що належали КСП "Промінь", належними відповідачами є усі власники майнових паїв реорганізованого КСП «Промінь» або Спілка співвласників у випадку її створення та реєстрації в установленому законом порядку, оскільки рішення, що стосується майна, яке підлягає передачі певній особі прямо впливає на їх права та інтереси, як осіб, які теж мають право на набуття такого майна.

Водночас звертаючись до суду із цим позовом позивач визначив відповідачем Брицьку сільську раду Липовецького району, яка взагалі не є учасником спірних правовідносин.

Ні в позовній заяві, ні в судовому рішення не вказано, яке право ОСОБА_2 порушене саме Брицькою сільською радою і з огляду на які обставини справи, норми закону її залучено в якості відповідача, тоді як співвласниками майна реорганізованого КСП «Промінь» є усі його члени, які мають майнові паї.

Так, пайовий фонд реорганізованого КСП «Промінь» є власністю усіх пайовиків як співвласників, тому є очевидним, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про визнання права власності на майно реорганізованого КСП «Промінь», вирішено питання про їх суб`єктивні права і обов`язки щодо цих паїв.

Разом з тим окремо співвласники майна реорганізованого КСП «Промінь» до участі у справі не залучались та це питання судом першої інстанції на обговорення не ставилось та відповідно вирішено не було.

Без залучення вказаних осіб розгляд справи та ухвалене за наслідками такого розгляду рішення не слід вважати такими, що відповідають вимогам закону.

Апеляційний суд зауважує, що ухвалене судом першої інстанції рішення безпосередньо стосується прав та обов`язків, зокрема і ОСОБА_1 , як співвласника права на майновий пай члена КСП «Промінь», і відповідно позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності до Брицької сільської ради не можуть бути задоволені у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Оскільки судом першої інстанції справу розглянуто у неналежному суб`єктному складі, а в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку статті 51 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з вказаних підстав з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав не залучення до участі в справі всіх належних відповідачів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з задоволенням вимог апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання такої у розмірі 1 670,05 грн підлягає стягненню з позивача.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 травня 2014 року, скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району (відповідач), правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1670,05 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 06.03.2025 року.

Головуючий І.М. Стадник

Судді В.В. Оніщук

Т.Б. Сало