Справа № 752/2575/24
Провадження № 2/752/911/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Овдій-Барандич В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 6 000,00 доларів США, суму процентів у розмірі 10,36 доларів США, суму 3% річних у розмірі 360,48 доларів США.

В обгрунтування позову зазначає, що надав у борг відповідачу грошову суму в розмірі 6 000,00 доларів США, які останній зобов`язалася повернути у строк до 11.01.2022 року, що підтверджується розпискою. Звернення до суду з даним позовом пов`язане з тим, що відповідач грошові кошти у визначений строк не повернув.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.02.2024р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

27.11.2024р. за ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Відзиву на позовну заяву до суду не направив.

На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 за розпискою отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000,00 доларів США з метою закріплення та фактичного підтвердження усної домовленості щодо купівлі транспортного засобу VW Jetta, 2013 р.в., колір чорний, VIN: НОМЕР_1 . При цьому відповідач зобов`язався до 10.01.2022р. доставити транспортний засіб у м. Київ та передати у володіння позивача та документи, що посвідчують право власності та розпорядженням ТЗ. У випадку порушення умов розписки відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. до 11.01.2022р. Гроші передано 04.01.2022р.

Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно передачі позивачу у власність визначеного в ній автомобіля, та в разі невиконання зобов`язання щодо поставки транспортного засобу повернення певної грошової суми на користь позивача. Також слід відмітити, що розписка містить дату її складання (04.01.2022р.), отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі (6 000,00 доларів США) та зобов`язання щодо їх повернення (11.01.2022р.), в разі невиконання зобов`язання щодо поставки транспортного засобу у власність позивача.

Відповідно до вимог ст. 545 Цивільного кодексу України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Так, письмова форма договору 04.01.2022 року, укладеного між позивачем та відповідачем, оформленого розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми відповідачу.

Наявність оригіналу розписки в позивача (позикодавця), наданого суду до матеріалів справи, згідно з положеннями ст. 545 Цивільного кодексу України свідчить, що зобов`язання з повернення коштів ОСОБА_2 не виконано. Також відсутні відомості щодо поставки автомобіля у власність позивачу.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав

та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору від 04.01.2022 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення коштів у сумі 6 000,00 доларів США у строк до 11.01.2022 року включно. Також необхідно відмітити, що доказів того, що відповідач передав у власність позивачу вказаний у розписці автомобіль, матеріали справи не містять.

Таким чином, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6 000,00 доларів США.

Згідно зі ст. 192, ч.ч. 1, 3 ст. 533 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, а навпаки, регламентує порядок її використання.

Відтак, необхідності у визначенні еквіваленту стягнутої заборгованості за договором в іноземній валюті - доларах США у співвідношенні до національної валюти України суд не вбачає, оскільки виконання зобов`язань умовами договору обумовлене в іноземній валюті, а тому й стягнення боргу в цій же валюті не суперечитиме чинному законодавству України.

Оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, позивач просить стягнути з нього 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а саме зобов`язання повернути суму боргу, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно розрахунку позивача розмір 3% річних складає суму 360,48 доларів США за період нарахування з 12.01.2022р. по 12.01.2024р.

Контррозрахунку суми 3% річних відповідачем суду не надано.

За таких обставин, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума 3% річних у розмірі 360,48 доларів США.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти у розмірі 10,36 доларів США за період з 04.01.2022р. по 11.01.2022р.

У відповідності до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки розпискою не встановлено розмір процентів, то відсутні підстави для нарахування та їх стягнення.

На думку суду, застосування до даних спірних правовідносин ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що якщо договором позики не встановлений розмір, процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, неможливе, оскільки кошти за розпискою, виходячи з її змісту, отримувались відповідачем не в позику для власних потреб відповідача, а для придбання автомобіля для позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до

спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 932,77 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

2. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 04.01.2022р. розмірі 6 000,00 (шість тисяч доларів США 00 центів) доларів США, 3% річних у розмірі 360,48 (триста шістдесят доларів США 48 центів ) доларів США.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 932,77 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дві грн. 77 коп.).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 27.02.2025р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА