Провадження №22-ц/812/313/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Тищук Н.О., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №487/8963/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення, яке ухвалив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Притуляк Інни Олександрівни у приміщенні цього суду 16 грудня 2024 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 09 липня 2014 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в тій редакції, яка діяла на дату підписання, та була розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. З моменту підписання відповідачкою заяви між Банком та відповідачем був укладений договір в порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 47000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав згідно довідки про видані картки кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії 10/17, тип -Універсальна. Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Отримавши кредитну картку, відповідачка визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. Після спливу строку дії першої картки відповідачка з метою користування рахунком додатково отримала інші кредитні картки за номерами: НОМЕР_2 , строк дії 08/21, тип - Універсальна; 906203, строк дії 03/23, тип Універсальна Gold; 008542, строк дії 10/23, тип Універсальна Gold; 667016, строк дії 12/23, тип Універсальна Gold. В процесі користування рахунком 22 липня 2021 року відповідачка підписала заяву про приєднання умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримала додаткову кредитну картку номер НОМЕР_3 , строк дії 05/25, тип - Універсальна Gold. Тобто вона була повідомлена про оновлені умови кредитування зокрема щодо розміру процентів за користування кредитними коштами 40,8% річних. При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви заборгованість відповідача становила 20789 грн 66 коп. Відповідачка частково погашала заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта про умови кредитування. Починаючи з 22 липня 2021 року відсотки нараховувалися відповідно у розмірі 40,8%. І становлять 9364 грн 97 коп.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як ОСОБА_1 свої зобов`язання виконала не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 вересня 2024 року складає 48879 грн 09 коп., з яких: 39514 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом, 9364 грн 97 коп. - заборгованість за відсотками, Банк просив стягнути з відповідачки зазначену заборгованість за кредитом та 2422 грн 40 коп. судового збору.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2024 року позовні вимоги Банка задоволені частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 09 липня 2014 року станом на 17 вересня 2024 року у розмірі 39514,12 грн., що становить заборгованість за тілом кредиту, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1958,26 грн..

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки додані до позову умови та правила не підписані відповідачкою, а роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може через те, що цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, то відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які позивач вважав узгодженими.

Суд дійшов висновку, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи та не підписані відповідачкою, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 липня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви, тому вважав, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь Банку суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 39514 грн 12 коп.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що при ухваленні рішення суд дійшов хибного висновку в частині незадоволених позовних вимог, й просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 09 липня 2014 року між сторонами укладено Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором та поєднує в собі зокрема умови договору про відкриття та обслуговування рахунку та кредитування рахунку. Позивач, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого опублікував на офіційному сайті в мережі Інтернет Умови та правила надання банківських послуг. Клієнти банку, які виявили бажання отримувати запропоновані банківські послуги, можуть приєднатися до публічної пропозиції укладення договору (оферта). На підтвердження існування публічної оферти АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав до суду першої інстанції витяг з Умов та Правил в редакції чинній на день підписання відповідачем по справі безпосередньо Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Приєднання до Умов та Правил дозволяє в подальшому користуватися усіма переліченими банківськими послугами без укладання окремого договору. З моменту подання Клієнтом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг він отримує можливість користуватись усіма послугами та сервісами, які надає Банк. Також ОСОБА_1 подала до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22 липня 2021 року, яка містить умови кредитування, зокрема, в ній зазначена вся інформація щодо реальної річної процентної ставки (40,8% річних) та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Таким чином, на думку Банку, суд дійшов хибного висновку, що нарахування відсотків договором, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , не передбачено, а тому вони не підлягали стягненню. Крім того, позивач вказує, що під час розгляду даної справи судом помилково застосований правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), враховуючи, що в справі №342/180/17 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано у якості доказів лише Заяву, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. На підставі даних доказів Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.». Проте, у справі №487/8963/24 наявна вищезгадана заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22 липня 2021 року, яка підтверджує конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, визначають процентну ставку за договором. Відповідачка, в свою чергу, з даними документами ознайомилася та погодилася, про що свідчить її підпис у відповідній графі. Саме тому суд повинен був дійти висновку, що дана справа не є ідентичною справі, на основі якої Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, а отже застосування даного правового висновку є неможливим.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України призначена до розгляду апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, оцінивши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Щодо меж апеляційного розгляду справи.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову, натомість наводить доводи щодо неправильності висновків суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду в частині задоволених позовних вимог, а саме про стягнення 39514 грн. 12 коп. заборгованості за основним боргом (тілом кредиту), апеляційний суд в цій частині не надає оцінки рішенню суду.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що з відповідачки має бути стягнута заборгованість в розмірі основаного боргу тіла кредиту.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки його зроблено без повного встановлення обставин, що мають значення у справі, та всупереч вимогам матеріального і процесуального права.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 89, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спорів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Однак, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд порушив указані норми процесуального права щодо дотримання завдань цивільного судочинства, всебічного і повного з`ясуванню обставин справи.

Так, суд не вжив заходів щодо повного та всебічного встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема щодо умов кредитування, які узгодили сторони у справі, та не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, чи підтверджується такий розрахунок умовами укладеного сторонами договору та випискою по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 163).

Своїм підписом у заяві ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, з якими її ознайомлено, складають договір про надання банківських послуг.

В подальшому відповідачка на підставі укладеного договору про надання банківських послуг отримала від Банку кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн. на платіжну картку. Розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою позивача від 19 вересня 2024 року (а.с. 103) та випискою за картковим рахунком на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 49-102).

Факт укладання такого договору, користування кредитними коштами відповідачкою не оспорюється і підтверджується, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, також випискою по особовому рахунку на її ім`я.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідачки іншу складову його повної вартості проценти за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором., посилався на Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 122-147) розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 09 липня 2014 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, а колегія суддів відхиляє доводи про помилковість таких висновків в апеляційній скарзі, які суперечать наведеним положенням закону та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Зокрема, колегія суддів вважає помилковим доводи апеляційної скарги про те, що висновки, викладені у вказаній вище постанові Верховного Суду, не можуть бути застосовані у справі, яка переглядається, через наявність різних правовідносин, оскільки правовідносини у цих справах є однорідними, пов`язаними із отриманням кредитних коштів на картковий рахунок та обґрунтуванням позивачем своїх вимог тим, що сторони визначили умови кредитування відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів за відсутності в матеріалах справи підтверджень про узгодження таких умов з позичальником.

За такого апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, який виснував, що у позивача не було законних підстав для нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами з ОСОБА_4 на підставі умов, викладених в анкеті-заяві від 09 липня 2014 року.

Таким чином, підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідачка уклала з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтвердила своїм підписом на заяві, в межах умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Згідно наданої позивачем довідки після укладання договору про надання банківських послуг відповідачка для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту отримала кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії 10/17, тип Універсальна, після спливу строку дії першої картки відповідачка з метою користування рахунком додатково отримала інші кредитні картки за номерами: НОМЕР_2 , строк дії 08/21, тип - Універсальна; 906203, строк дії 03/23, тип Універсальна Gold; 008542, строк дії 10/23, тип Універсальна Gold; 667016, строк дії 12/23, тип Універсальна Gold (а.с. 104).

За такого є доведеним, що Банк надав відповідачці грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.Натомість суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні нарахованих позивачем за весь час кредитування процентів, не взяв до уваги наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як вбачається із долучених до позовної заяви письмових доказів, 22 липня 2021 року ОСОБА_4 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг, де зазначила, що підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі, та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с. 106-116).

У цій заяві сторонами визначені істотні умови укладеного сторонами договору, зокрема, строк кредитування 12 місяців з пролонгацією (пункт 1.2 ), процентна ставка, відсотків річних 42,0% для карт Універсальна та 40,8 % для карт Універсальна Gold (пункт 1.3), порядок повернення кредиту шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числі календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального платежу 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, 10% від заборгованості; але не менше 100 грн. щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (пункт 1.4), наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за Договором (пункт 1.5).

Після підписання заяви від 22 липня 2021 року ОСОБА_4 отримала додаткову кредитну картку номер НОМЕР_3 , строк дії 05/25, тип - Універсальна Gold.

Отже з огляду на зміст підписаної 22 липня 2021 року заяви, сторони узгодили між собою умови надання кредиту, зокрема, щодо розміру нарахованих процентів, порядку їх повернення, порядку та строків повернення основної суми кредиту, а тому у Банку були підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами, які були отримані відповідачкою після 22 липня 2021 року, тоді як до цієї дати у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049).

В силу частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачці кредит у вигляді ліміту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог в межах основної суми боргу (тіла кредиту) та відмовив у задоволенні вимог про стягнення нарахованих процентів за весь період кредитування відповідачки, тоді як наявні підстави для стягнення процентів у визначеному Договором сторін розмірі, починаючи з 22 липня 2021 року, за ставкою 40,8%.

Аналіз наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 17 вересня 2024 року (а.с. 30-48), а також виписка по картковому рахунку на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 49-102) дає підстави для висновку, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідачки за користування кредитними коштами з 22 липня 2021 року по 17 вересня 2024 року становить 8234 грн. 99 коп.

Отже, апеляційний суд частково приймає доводи апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, його слід на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України змінити, збільшивши суму стягнутої заборгованості з 39514 грн. 12 коп. до 47749 грн. 11 коп. (39514 грн. 12 коп. +8234 грн. 99 коп.).

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду змінено, внаслідок чого позовні вимоги задоволені частково (на 82,75%), слід провести розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 2422 грн. 40 коп. судового збору, при поданні апеляційної скарги 3633 грн. 60 коп. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам 5011 грн. 34 коп. (82,75%х(2422 грн. 40 коп.+3633 грн. 60 грн.).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», , 47749 грн. 11 коп. заборгованості за договором про надання банківських послуг, з яких 39514 грн. 12 коп. заборгованості з кредитом та 8234 грн. 99 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, а також 5011 грн. 34 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Н.О. Тищук

Л.М. Царюк

____________________________________

Повна постанова складена 04 березня 2025 року