ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/379/25 Справа № 201/216/21 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщева С.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвоката Лупан Оксани Євгеніївни на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року у складі судді Федоріщева С.С. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 1-9), в обґрунтування якого посилалось на те, що 20 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06/2383К-07.

20 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №14-4/2383А/1-07, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 за кредитним договором №06/2383К-07 від 20 червня 2007 року.

07 березня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі №2-9873/11, яким було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 4 389 616,22 грн та судові витрати.

В подальшому, за вищевказаним рішенням суду відбулось часткове погашення заборгованості в розмірі 3 739 067,40 грн, залишок заборгованості за даним рішенням суду складає 650 548,82 грн, яка на теперішній час залишається непогашеною.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачів за час прострочення виконання зобов`язань за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року інфляційні втрати у розмірі 130 109,76 грн та 3% річних у розмірі 58 602,86 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання зобов`язань за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року інфляційні втрати у розмірі 130 109,76 грн та 3% річних у розмірі 58 602,86 грн, що разом складає 188 712,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі по 1 415,34 грн з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лупан О.Є. посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовити (а.с. 139-143).

АТ «Універсал Банк» скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін (а.с. 169-174).

Інші учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лупан О.Є. подала до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив (а.с. 182-185).

18.02.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лупан О.Є. подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що вона буде знаходитись в іншому судовому засіданні по кримінальній справі №202/6971/24, разом з тим, колегія суддів враховуючи той факт, що за клопотанням адвоката Лупан О.Є. вже неодноразово відкладався розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а також враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження знаходження адвоката Лупан О.Є. в іншому судовому засіданні колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вказаного клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін враховуючи наступне.

Задовольняючи позов АТ «Універсал Банк» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06/2383К-07, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 540 000,00 доларів США, строком користування до 19 червня 2027 року.

20 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №14-4/2383А/1-07, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 за кредитним договором №06/2383К-07 від 20 червня 2007 року.

07 березня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення по справі №2-9873/11, яким було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 4 389 616,22 грн та судові витрати.

В подальшому, як зазначає позивач, і що не спростовано відповідачами, за вищевказаним рішенням суду відбулось часткове погашення заборгованості в розмірі 3 739 067,40 грн.

Залишок заборгованості за вищевказаним рішенням суду на теперішній час залишається непогашеним.

Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина 1 статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254 цс 19) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що аналіз змісту норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2012 року у справі №2-9873/11 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 4 389 616,22 грн та судові витрати, яка була погашена лише частково, тобто виконання вказаного зобов`язання відповідачами здійснено не в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивач, будучи кредитором, має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат на загальну суму 188 712,62 грн за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13 (провадження №14-154 цс 18) та постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №760/13528/20 (провадження №61-7326 св 22), від 20 вересня 2023 року у справі №462/5025/20 (провадження №61-11608 св 22).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 виконала в повному обсязі всі зобов`язання за кредитним договором, оскільки Банк залишив за собою предмет іпотеки в рахунок заліку заборгованості колегія суддів не бере до уваги оскільки такі спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, з яких видно, що предмет іпотеки лише частково покрив наявну у відповідачів заборгованість. Будь-яких доказів на підтвердження повного виконання відповідачами взятого на себе зобов`язання та відсутності заборгованості відповідачів перед Банком, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції апелянтом надано не було.

Доводи скарги про те, що оскільки кредитний договір укладався в іноземній валюті не підлягають стягненню інфляційні витрати та 3% річних є безпідставними оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду, який стягнуто борг в національній валюті України гривні, без визначення еквівалента в іноземній валюті.

Посилання апелянта на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2019 року відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа та поновленні строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18).

Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданим йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвоката Лупан Оксани Євгеніївни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 19 лютого 2025 року.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна