Справа № 601/680/25
Провадження № 2/601/269/2025
У Х В А Л А

26 лютого 2025 року Суддя Кременецького районного суду Тернопільської області Білосевич Г.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Кременецької міської ради про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кременецької міської ради про зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати Кременецьку міську раду внести зміни до Схеми зонування рекламних засобів міста Кременець, передбачивши можливість встановлення рекламної конструкції по АДРЕСА_1 ; зобов`язати Кременецьку міську раду надати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами по АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що 21.06.2024 року позивач звернувся через відділ «Центр надання адміністративних послуг» Кременецької міської ради до Управління архітектури, житлово-комунального господарства та земельних відносин Кременецької міської ради Тернопільської області із заявою з відповідними додатками для отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами у межах населеного пункту АДРЕСА_1 . 22.07.2024 року позивач отримав лист про те, що видати вказаний дозвіл не можливо, оскільки дана локація не входить у Схему зонування рекламних засобів міста Кременець. Після звернення позивача про розгляд питання про внесення змін до Схеми зонування рекламних засобів міста Кременець, позивач отримував різні за змістом листи-відповіді, які зводилися до того, що необхідно провести топографо-геодезичну зйомку місцевості з нанесенням існуючих інженерних мереж та комунікацій, з`ясувати пріоритетні напрями фінансування потреб громади з місцевого бюджету, а також, що вказане проведення топографо-геодезичної зйомки місцевості в умовах військового стану може загрожувати безпеці держави та її громадян. Звернення позивача про внесення змін до Схеми зонування рекламних засобів міста Кременець так і не розглянуто, а також позивач вказує на умисне протиправне затягування процедури, свідоме створення перешкод Кременецькою міською радою у внесенні змін до Схеми зонування рекламних засобів міста Кременець та видачі йому дозволу на розміщення зовнішньої реклами по АДРЕСА_1 .

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що у відкритті провадження за цим позовом необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини першої та другої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовим спором є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до місцевого загального суду із цивільним позовом, в якому фактично оспорює бездіяльність суб`єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування) щодо розгляду його звернення про внесення змін до Схеми зонування рекламних засобів міста Кременець, затягування процедури, створення перешкод Кременецькою міською радою у внесенні змін до вказаної Схеми та видачі йому дозволу на розміщення зовнішньої реклами по АДРЕСА_1 , та просить суд зобов`язати Кременецьку міську раду внести зміни до Схеми зонування рекламних засобів міста Кременець, передбачивши можливість встановлення рекламної конструкції по АДРЕСА_1 та надати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами по АДРЕСА_1 .

Отже, спірні правовідносини є публічно-правовими, тому даний спір має вирішуватися судами за правилами КАС України.

Пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У даній справі між сторонами існує публічно-правовий спір щодо надання дозволу органом місцевого самоврядування на розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у справі слід відмовити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

У зв`язку із зазначеним у відкритті провадження по даній справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Кременецької міської ради про зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що розгляд його позову до Кременецької міської ради про зобов`язання вчинити дії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її винесення.

Суддя: