ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/666/22Головуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/817/219/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2024 року, ухвалене суддею Олещуком Б.Т. у цивільній справі №598/666/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 29 липня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2020 року.

За час шлюбу сторони набули наступне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу:

- автомобіль марки Renault Kangoo, 2007 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , вартість якого відповідно до висновку про вартість майна, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , станом на 22.03.2022 року складає 95 540 грн;

- морозильна камера фірми «Атлант» (вартість 8300 грн);

- холодильник фірми «Атлант» (вартість 10 300 грн);

- телевізор фірми «LG» (вартість 7200 грн);

- пральна машина фірми «Індезіт» (вартість 6000 грн);

- кухонний комбайн (вартість 4200 грн);

- праска (вартість 540 грн);

- мікрохвильова піч (вартість 3000 грн);

- 2 відеомагнітофони (вартість обох 3000 грн);

- стіл розкладний (вартість 1000 грн);

- старовинні срібні монети (вартість 10 000 грн);

- кухонні та постільні приналежності (вартість 14 000 грн);

- вироби із золота, а саме: кільце (вартість 3000 грн), 2 (два) ланцюжки, вартістю 15 000 грн та 10 000 грн.

Спільний автомобіль марки «Renault Kangoo» постійно знаходиться у користуванні позивача, оскільки у відповідача навіть не має посвідчення водія. Все інше набуте за період шлюбу майно знаходиться у користуванні відповідача, так як остання без відома та згоди позивача забрала майно з квартири, у якій сторони спільно проживали.

Сторони не домовились про порядок поділу майна подружжя.

Оскільки визначена позивачем вартість автомобіля дорівнює загальній вартості усього іншого зазначеного у позові спільного майна подружжя (яка визначена ним самостійно на власний розсуд), позивач просив поділити зазначене майно, виділивши йому у власність автомобіль марки Renault Kangoo, 2007 року випуску, все решту майно виділити відповідачці ОСОБА_2 .

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя і визнано за ним право особистої приватної власності на транспортний засіб марки «Renault Kangoо», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 68469,26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1132,5 грн 1/2 частину вартості сплачених відповідачем витрат на проведення автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/120-22/11759-АВ від 15.02.2023.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 684,5 грн сплаченого судового збору.

Інші судові витрати у справі покладено на сторони у розмірі фактично понесеному ними.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що у період шлюбу ним та відповідачкою було придбано майно, яке вказане ним у позовній заяві, зокрема, транспортний засіб, ряд побутової техніки, меблі, старовинні срібні монети, кухонні та постільні приналежності, вироби із золота. Автомобіль і на даний час знаходиться у позивача. Все інше майно знаходиться у відповідачки, яка без відома та згоди позивача забрала це майно із квартири, де вони разом проживали. У звязку з такими діями позивач звертався до правоохоронних органів, однак у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено. Суд першої інстанції не прийняв до уваги докази наявності зазначеного у позові спільного майна , а саме записи з камер спостереження і як відповідачка їх заклеює, довідку otpban від 22.10.2010 року. Відповідачка не пояснила, якщо вона забирала лише особисті речі свої і дітей навіщо заклеювала камери спостереження? При допиті свідків 14.03.2024 року було зясовано, навіщо камери були заклеєні о 6 год ранку тому що приїхала ОСОБА_4 , із своїм чоловіком та допомагали виносити майно з квартири. Суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що на 30-річчя позивач подарував золотий перстень, який пропав після заклеювання камер 18 травня 2020 року. Також свідок підтвердила, що 12 січня 2014 року була у квартирі, де проживало подружжя Чорних, в цей день зроблено фото, на якому зафіксовано наявність столі, морозильної камери, які пропали після 18.05.2020 року.

Також ОСОБА_1 не згідний з висновками суду про ринкову вартість автомобіля Renaut Kangoo, 2007 року випуску, у розмірі 136 938 грн. станом на 3.02.2023 року. Така вартість визначена висновком від 15.02.2023 року експерта ОСОБА_6 . Враховуючи, що до моменту вирішення справи пройшло більше 1 року 9 місяців з моменту оцінки, технічний стан автомобіля змінився, автомобіль перебуває у непрацездатному стані та потребує ремонту, тому позивач вважає, що така оцінка не є актуальною, а тому просив призначити повторну експертизу, однак йому було відмовлено у задоволенні цього клопотання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити. Заперечує існування майна, зазначеного позивачем у позовній заяві, придбання його за спільні кошти подружжя. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу придбання та наявності у сторін зазначеного ним майна. Щодо доводів позивача про викрадення відповідачкою майна з квартири, в якій вони разом проживали, вказує, що вона покинула квартиру 17 травня 2020 року. Предмети, що зазначені у позові, є важкими та габаритними, для їх перевезення необхідна вантажна машина. Тому вона фізично не могла забрати ці речі, залишаючись непомітною для сусідів у будинку. Ніхто не бачив транспортування нею будь-яких габаритних речей. Вказуючи на неіснуюче спільне майно, позивач намагається позбавити її права на частку у спільно набутому автомобілі, оскільки просить виділити йому автомобіль, а всі неіснуючі речі відповідачці. Про це свідчить і та обставина, що загальна вартість вигаданого позивачем майна до гривні збігається з визначеною ним вартість автомобіля 95 540 грн. В апеляційній скарзі позивач спотворює покази свідків. Свідок ОСОБА_4 , підтвердила, що відповідачка не виносила жодної побутової техніки, а позивач оглядав автомобіль, яким їхала відповідачка.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який доводи апеляційної скарги підтримав, пояснення ОСОБА_2 , яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Сторони з 29 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2020 року.

За час шлюбу сторонами придбано транспортний засіб марки «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим 31 травня 2013 року.

Згідно звіту від 28 березня 2022 року про вартість майна автомобіля RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , наданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , ринкова вартість автомобіля «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 95540 грн.

Відповідно до висновку №СЕ-19/120-22/11759-АВ від 15 лютого 2023 року експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства Внутрішніх справ України Днесь А.І., ринкова вартість автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , станом на момент огляду автомобіля, а саме станом на 03 лютого 2023 року може становити 136938,53 грн.

Допитаний у суді першої інстанції експерт ОСОБА_6 повністю підтримав зроблений ним висновок та пояснив, що ринкова вартість автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, станом на 3 лютого 2023 року становить 136938,53 грн.

У суді першої інстанції сторони погодились із висновком №СЕ-19/120-22/11759-АВ від 15 лютого 2023 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено придбання сторонами за час шлюбу та наявність на момент розірвання шлюбу спільного майна подружжя: морозильної камери фірми «Атлант», холодильника фірми «Атлант», телевізора фірми «LG», пральної машини фірми «Індезіт», кухонного комбайна, праски, мікрохвильової печі, 2 відеомагнітофонів, стола розкладного, старовинних срібних монет, кухонних та постільних приналежностей; виробів із золота: кільця, перстня, 2 (двох) ланцюжків, а тому в частині поділу цього майна відмовив.

Суд прийшов до висновку, що спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , вартість якого на момент проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 15.02.2023 становить 136938,53 грн, а тому визнав за позивачем право власності на вищевказаний автомобіль та стягнув з останнього на користь відповідачки грошову компенсацію вартості 1/2 частини від ринкової вартості вказаного автомобіля, а саме 68469,26 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказано, що «коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне».

Частиною другою статті 71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема (але не виключно) на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Вирішуючи вимоги про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, суд повинен врахувати, що майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, а тому розподіл здійснюється таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації.

Встановивши, що станом на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, вартість якого на момент проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 15.02.2023 становить 136938,53 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за позивачем права власності на вищевказаний автомобіль та стягнення з останнього на користь відповідачки грошової компенсації вартості 1/2 частини від ринкової вартості вказаного автомобіля, а саме 68469,26 грн.

Крім цього, суд першої інстанції вірно вказав, що позивачем не доведено належності до спільного майна подружжя: морозильної камери фірми «Атлант», холодильника фірми «Атлант», телевізора фірми «LG», пральної машини фірми «Індезіт», кухонного комбайна, праски, мікрохвильової печі, 2 відеомагнітофонів, стола розкладного, старовинних срібних монет, кухонних та постільних приналежностей; виробів із золота: кільця, перстня, 2 (двох) ланцюжків.

Колегія суддів зазначає, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження придбання подружжям та наявності станом на час розірвання шлюбу між ними усього іншого наведеного ним у позові майна, окрім транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди ОСОБА_1 з висновками суду про ринкову вартість автомобіля Renaut Kangoo, 2007 року випуску, у розмірі 136 938 грн., оскільки така вартість визначена експертом ОСОБА_6 станом на 3.02.2023 року, в той час як до моменту вирішення справи пройшло більше 1 року 9 місяців з моменту оцінки, технічний стан автомобіля змінився, автомобіль перебуває у непрацездатному стані та потребує ремонту, тому позивач вважає, що така оцінка не є актуальною, він просив призначити повторну експертизу, однак йому було відмовлено у задоволенні цього клопотання, колегія суддів оцінює критично, оскільки як зазначає сам позивач, даний транспортний засіб з моменту розірвання шлюбу знаходився у нього та використовувався виключно останнім. За таких обставин погіршення технічного стану автомобіля у процесі розгляду справи судом, після огляду його експертом та визначення його ринкової вартості, не може слугувати підставою для проведення повторної експертизи та не свідчить про неправильне визначення судом вартості спільно нажитого транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги в частині незгоди із висновками суду про відсутність доказів придбання сторонами іншого майна, окрім автомобіля, не прийняття до уваги судом першої інстанції доказів наявності зазначеного у позові спільного майна - записів з камер спостереження, довідки otpban від 22.10.2010 року, показання свідків, колегія суддів також оцінює критично.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, докази мають бути належними, допустимими та достатніми. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідачка заперечує придбання сторонами за час шлюбу майна, переліченого у позові (окрім автомобіля).

На запитання суду у суді апеляційної інстанції щодо колекції срібних монет позивач пояснив, що він колекціонував ці монети, однак не зміг пояснити ні їх кількість, ні те, які саме монети входили до колекції, у нього відсутні фотографії колекції та будь-які інші докази фактичного існування такої зібраної ним колекції монет, її вартості.

Долучені позивачем до матеріалів справи фотозображення станом на дату 29.7.2007 року, а також інші фото не доводять жодним чином придбання сторонами будь-якого майна.

Довідка otpbank від 22.10.2010 року про наявність на рахунку ОСОБА_1 7300 євро станом на 22.11.2010 року не доводить придбання сторонами морозильної камери фірми «Атлант», холодильника фірми «Атлант», телевізора фірми «LG», пральної машини фірми «Індезіт», кухонного комбайна, праски, мікрохвильової печі, 2 відеомагнітофонів, стола розкладного, старовинних срібних монет, кухонних та постільних приналежностей; виробів із золота: кільця, перстня, 2 (двох) ланцюжків.

Наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності не підтверджують як придбання сторонами за час шлюбу майна, зазначеного позивачем у позовній заяві (окрім автомобіля), так і наявність цього майна станом на час розірвання шлюбу, не підтверджена жодними доказами вартість цього майна, таке майно не було предметом експертного огляду, дослідження, оцінки його вартості.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 7 березня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.