Номер провадження № 2-др/521/25/25
24 лютого 2025 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Громіка Д.Д.,
при секретарі Котигорох Н.С.,
Представник позивача, Карпова О.В., подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 05.02.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Хаджибейської (раніше Малиновської) районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, задоволено та шлюб між сторонами розірвано.
Представник позивача, Карпова О.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача Затинацької Є.І. надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення, відповідно до яких вона просила стягнути витрати на правничу допомогу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , які відповідатимуть критеріям виправданості, розумності та справедливості, про що надала письмові пояснення та просила розглядати справу у їх відсутність.
Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Додаткове рішення ухвалено за відсутності учасників справи на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2ст. 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 рокуу справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
Так, зі змісту рішення від 05 лютого 2025 року, вбачається, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу було задоволено.
Однак питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом не вирішувалось.
Також, встановлено, що за змістом позовної заяви позивач повідомив, що очікує понести витрати на правничу допомогу адвоката, який прийматиме участь у судових засіданнях щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2024 року три позовні вимоги були роз`єднані.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси сторони позивача під час розгляду справи представляла адвокат Карпова О.В., повноваження якої підтверджуються ордером.
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі Романюк Д.Х. надано наступні докази:
1. копію ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВН №1430308;
2. копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;
3. копію Договору №299 про надання правничої (правової) допомоги від 18.09.2024;
4. копію додаткової угоди до Договору № 2 від 27.11.2024р.,
5. детальний опис робіт від 07.02.2025р. до Договору №299 про надання правничої (правової) допомоги від 18.09.2024р. за умовами якого сторони погодили, що вартість професійної правової допомоги наступна:
- складання позовної заяви про розірвання шлюбу 1 година - 7500 грн.;
- складання відповіді на відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву про розірвання шлюбу 1 година - 2000 грн.,
- участь адвоката у судовому засіданні 05.02.2025р. одне судове засідання 2000 грн.;
6. акт приймання-передачі до Договору №299 про надання правничої (правової) допомоги від 18.09.2024р. від 07.02.2025р.;
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача заперечує щодо розміру понесених судових витрат, посилаючись на їх неспівмірність.
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання цієї правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати.
Проте, суд зазначає, що ухвалою суду від 25.11.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів - роз`єднані.
Отже, 05 лютого 2025 року судом було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, представником позивача ОСОБА_3 було надано заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, а тому сума за надання правничої допомоги є завищеною.
Відтак, з урахуванням всіх вищенаведених обставин в їх сукупності, суд вважає, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає 6 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає, що саме такий розмір згаданих судових витрат (з урахуванням часу наданих адвокатом послуг) буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, як вбачається з квитанції №Р6326189 від 01.11.2024, при поданні до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмір 968,96 грн.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено повністю, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 968,96 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 246, 259, 263-265, 268, 270, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -
Заяву представника позивача, ОСОБА_4 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне додаткове рішення складено 27 лютого 2025 року.
Суддя: Д.Д. Громік