ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 752/10612/24

Провадження № 22-ц/820/637/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Костенка А. М., Талалай О. І.

секретар судового засідання - Дубова М.В.

з участю: представника апелянта Самборського В.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 752/10612/24 за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року про закриття провадження у справі, у складі судді Мамаєва В.А.,у справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспортідо ОСОБА_1 про стягнення коштів середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року позивач Державна служба України з безпеки на транспорті звернувся до суду із позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 кошти середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави в розмірі 29 273, 09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Укртрансбезпеки від 01.06.2022 № 892-К ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу координації правової роботи територіальних органів Юридичного департаменту Укртрансбезпеки. 13 вересня 2022 року відповідачкою було укладено контракт добровольця територіальної оборони із добровольчим формуванням Полтавської міської територіальної громади №4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та на підставі наказу Укртрансбезпеки від 04.10.2022 №1381-К її було увільнено від роботи у зв`язку із зарахуванням до проходження служби у складі вказаного добровольчого формування із збереженням середньомісячної заробітної плати. 05.11.2022 ОСОБА_1 було укладено контракт добровольця територіальної громади оборони із добровольчим формуванням Полтавської міської територіальної громади № 3 (ДФТГ № 3), тому наказом Укртрансбезпеки від 02.12.2022 № 1571-К ОСОБА_1 увільнено від роботи у зв`язку із зарахуванням до проходження служби у складі вказаного добровільного формування із збереженням середньомісячної заробітної плати. Наразі відсутнє документальне підтвердження про залучення відповідачки до роботи у складі ДФТГ № 3 за період з 05.11.2022 по 01.10.2023. Відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 22.01.2024 №68-К ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу координації правової роботи територіальних органів Юридичного департаменту. Середній заробіток, нарахований за період з 05.11.2022 по 28.02.2023 у сумі 29273,09 грн є таким, що отриманий відповідачкою без достатньої правової підстави, тому відповідно до статті 1215 ЦК України дані кошти підлягають стягненню на користь позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави. Роз`яснено позивачу, що вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, враховуючи, що сторонами у справі є суб`єкт владних повноважень (позивач) та державний службовець (відповідачка); предметом спору є повернення середньої заробітної плати, нарахованої та виплаченої відповідачці за період перебування її на публічній службі; реальність спору, оскільки відповідачка у своєму відзиві заперечувала проти задоволення позовних вимог; а також з урахуванням наявності прямої вказівки в п.2 ч.1 ст. 19 КАС України про те, що спір про проходження публічної служби здійснюється за правилами адміністративного судочинства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник Державної служби України з безпеки на транспорті просить ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Оскільки, предметом спору є стягнення безпідставно набутих коштів відповідачкою, яка з 22.01.2024 не перебуває у статусі державного службовця, тому спірні правовідносини мають приватно-правовий характер. Спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, а між сторонами відсутній спір про право, спір не є публічно-правовим, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Оскільки, даний спір не є спором, до якого застосовуються правила виключної підсудності, тому відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Лаврик В.О. вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що суперечність між сторонами стосується стягнення безпідставно виплаченого заробітку, який пов`язаний із виконанням службових обов`язків відповідачкою. Враховуючи, що позивач виконує функції суб`єкта владних повноважень, предмет спору стосується процедури проходження публічної служби та фінансових виплат, наявність прямої вказівки в КАС України, що спори щодо проходження публічної служби підлягають розгляду адміністративними судами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спір є публічно правовим і підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а не цивільних.

Представник апелянта Державної служби України з безпеки на транспорті Самборський В.О. у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати з підстав, наведених в апеляційній скарзі, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Лаврик В.О. в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.06.2022 № 892-К ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу координації правової роботи територіальних органів Юридичного департаменту відповідно до статей 35 та 50 Закону України «Про державну службу».

05.11.2022 ОСОБА_1 було укладено контракт добровольця територіальної громади оборони із добровольчим формуванням Полтавської міської територіальної громади № 3 (ДФТГ № 3).

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.12.2022 № 1571-К ОСОБА_1 увільнено від роботи з 05.11.2022 у зв`язку із зарахуванням до проходження служби у складі добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проходження служби у складі добровольчого формування за контрактом зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

В силу п.п. 2, 7, 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи (п. 2); субєкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; (п. 7); публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17).

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1); спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.2).

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року по справі № 229/1026/21 дійшла правового висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у відповідній редакції). Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду за збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльність службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення х державної служби.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений Великою палатою Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №761/33941/16.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції постановив ухвалу суду з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості розгляду даної справи в суді цивільної юрисдикції.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги залишено без задоволення, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 07 березня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

А. М. Костенко

О. І. Талалай