ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Паромовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Карлаша Івана Анатолійовича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В порядку забезпечення даного позову просив накласти арешт на автомобіль марки «Мазда» 2016 р.в., право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження зазначеного майна до закінчення розгляду справи та набрання судовим рішенням законної сили.

Заява мотивована тим, що підставами для подання заяви про забезпечення позову є факт заподіяння шкоди майну позивача з боку відповідача внаслідок ДТП. Ціна позову складає 277 722 грн. 83 коп. що є значною сумою. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року відповідача було визнано винним у вчинені ДТП та притягнуто до відповідальності, він і дотепер не відшкодував позивачу заподіяну шкоду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Карлаш Івана Анатолійовича про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених прав та інтересів заявника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не бажає добровільно сплатити кошти, а тому є об`єктивні ризики того, що він буде всіма можливими шляхами ухилятися від виконання рішення суду у разі задоволення позову, зокрема, шляхом відчуження належного йому майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу - скасувати, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач не обґрунтував та не навів правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Накладення арешту на майно не є співмірними із заявленими вимогами, а тому колегія суддів вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити частково, а саме, заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо відчуження автомобілю MAZDA, модель 6, 2016 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 до закінчення розгляду справи та набрання судовим рішенням законної сили.

Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір, а тому вказаний вид забезпечення позову відповідає ефективному захисту прав позивача, не порушуючи при цьому балансу інтересів сторін.

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи.

Крім того, обраний вид забезпечення позову не обмежує права відповідача чи інших осіб у користуванні спірним автомобілем.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала, як така, що суперечить вимогам матеріального та процесуального закону підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Карлаша Івана Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо відчуження автомобілю MAZDA, модель 6, 2016 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 до закінчення розгляду справи та набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 25 лютого 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова