Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1555/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Васільєва С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач 17.09.2024 звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 до Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення (за ст. 296 КК України).

09 вересня 2020 року позивач звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року у справі №677/1210/20 скаргу задоволено.

18 вересня 2020 року відомості про вчинене кримінальне правопорушення, які містить заява ОСОБА_1 , були внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000054.

27 травня 2021 року до ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_1 подано заяву про вчинені працівниками поліції (особами, що здійснюють досудове розслідування КП №0000054) кримінальні правопорушення за ч.1 ст.366, ч.3 ст.382 КК України, діями яких завдано та продовжує завдаватись моральна та майнова шкода.

Зазначає, що приводом звернення з цією заявою стало скоєння поліцейськими кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.366 КК України, а саме ОСОБА_2 у постанову від 26 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000054, а також ОСОБА_3 у постанову від 31 грудня 2020 року про закриття цього ж кримінального провадження внесено завідомо неправдиві відомості щодо того, що автомобіль перебуває у нерухомому стані, особу, яка здійснила керування ним, а саме проїзд по тротуарній доріжці та виїзд на сходинковий марш магазину не зафіксовано та не ідентифіковано, що спростовується як показаннями очевидця події хуліганства ОСОБА_4 , так і відеодоказом, доданим до заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.09.2020, на якому зафіксовано як очевидця події ОСОБА_4 , так і особу, яка вчинила кримінальне правопорушення - ОСОБА_5 .

Вказує, що службове підроблення також було вчинено поліцейським СРПП №3 Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ст. л-том поліції Зеленюком А.І., який до офіційного документа - постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №264261 вніс завідомо неправдиві відомості як про особу, що здійснювала керування автотранспортним засобом, так і про характер дій водія, оскільки автомобілем д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_5 , а не притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП за рух по тротуарі ОСОБА_6 , якого взагалі не було на місці вчинення хуліганства.

Крім цього, у поданій до територіального органу ДБР заяві ОСОБА_1 вказав, що дізнавач, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000054, умисно не виконав ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2021 року у справі № 686/8193/21, якою вирішено зобов`язати дізнавача, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000054 до 24 травня 2021 року включно вжити заходів щодо проведення слідчих дій у відповідності до задоволених клопотань потерпілого ОСОБА_1 від 11.02.2021, тобто скоїв кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.382 КК України.

28 травня 2021 року відомості, які містить заява ОСОБА_1 , внесено до ЄРДР першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000084 за викладеними у його заяві обставинами, яке наразі триває

12 жовтня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування КП №0000054 ОСОБА_1 було встановлено, що у матеріалах КП №0000054 відсутній компакт-диск, з фото і відео доказами події кримінального правопорушення, на якому зафіксовано як особу, що вчинила кримінальне правопорушення, так і очевидця події, який ним додано до заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.09.2020, та підтверджує внесення неправдивих відомостей службовими особами до офіційних документів.

За клопотанням ОСОБА_1 прокурором листом від 22.10.2021 долучено до матеріалів КП компакт-диск з фото та відеодоказами, ідентичний тому, що було ним додано до заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.09.2020

12 липня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 до ТУ ДБР у м. Хмельницькому було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України, у якій ним було викладено обставини, що свідчать про вчинення відповідальними працівниками поліції кримінальних правопорушень під час здійснення досудового розслідування у КП №0000054.

07 вересня 2022 року (на виконання ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2022 року у справі 686/15452/22) відомості про вчинене кримінальне правопорушення, які містить заява ОСОБА_1 , були внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000233.

У відповідь на скарги на бездіяльність слідчих під час здійснення досудового розслідування КП № 0000084 та № 0000233, подані 16 серпня 2023 року до прокуратури, позивачем отримано лист прокурора Хмельницької обласної прокуратури від 05.09.2023, яким повідомлялось про те, що постановою процесуального прокурора матеріали кримінальних проваджень №0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022 об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000084, і процесуальним прокурором з врахуванням доводів, викладених у заявах, в порядку ст. 36 КПК України слідчому надано письмові вказівки.

Зазначає, що оскільки слідчі дії у КП № 0000084 та № 0000233 після надання письмових вказівок прокурора протягом більш ніж півроку не вчинялись, 12 березня 2024 року позивачем до прокуратури повторно було направлено скарги на бездіяльність слідчих ДБР під час здійснення досудового розслідування цих кримінальних проваджень, та у відповідь на ці скарги отримано подібний лист першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури від 15.03.2024, яким повідомлялось про те, що постановою процесуального прокурора від 30.09.2022 матеріали кримінальних проваджень № 0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022 об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000084 і процесуальним прокурором, з врахуванням доводів, викладених у заявах 14.03.2024, в порядку ст. 36 КПК України, слідчому надано письмові вказівки.

Водночас, зазначає, що у червні 2024 року ним отримано лист Хмельницького територіального підрозділу ДБР від 06 червня 2024 року, у якому викладена недостовірна інформація про те, що у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000084 проводяться необхідні слідчі дії для встановлення усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим відсутні потреби вживати заходи реагування, визначені ст. 39 КПК України, серед яких відсторонення слідчого (их), тощо

Позивач вказує, що з початку досудових розслідувань кримінальних проваджень №0000084 та №0000233 (більш ніж три роки) слідчі дії у цих кримінальних провадженнях не вчиняються, ними неодноразово приймались рішення про їх закінчення, які в подальшому скасовувались судом як незаконні. Тобто, досудове розслідування кримінальних проваджень №0000084 та №0000233 здійснюється не ефективно, службові особи ДБР ігнорують приписи кримінального процесуального законодавства та не намагаються виконати завдання кримінального провадження.

Звертає увагу на те, що неефективність та надмірна тривалість досудового розслідування КП №0000084 та КП №0000233, що 30.09.2022 об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000084, внаслідок чого винних осіб до цього часу не притягнуто до кримінальної відповідальності, призвело до того, що позивач втратив віру у законність та справедливість; намагання слідчими ДБР неодноразово безпідставно (незаконно) закрити КП №0000084, винесення ними незаконних постанов про відмову у визнанні позивача потерпілим, які в подальшому неодноразово були скасовані судом, призвело і надалі призводить до моральних страждань, розчарування та відчуття несправедливості, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю постійно оскаржувати до суду незаконні дії та бездіяльність слідчих ДБР.

Внаслідок ігнорування законних прав та інтересів, які є гарантованими Конституцією України, фактичне сприйняття його як меншовартісного елемента суспільства з боку державного органу, позивачеві було завдано психологічних страждань, розчарувань та незручностей, моральної шкоди, душевних страждань, принижено його честь, репутацію та гідність.

Порушення прав призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та порушенні стосунків з сім`єю, друзями та знайомими, з якими був змушений проводити менше часу через важкий психологічний та емоційний стан, що вимагає додаткових зусиль для організації життя та життя сім`ї.

Вказує, що факт протиправних дій та бездіяльності відповідача більш ніж трьох років та, як наслідок, заподіяння моральної шкоди підтверджується як рішеннями судів, так і подальшою протиправною поведінкою службових осіб органу ДБР після прийняття судом відповідних рішень, якими такі дії та бездіяльність визнавались незаконними.

Процесуальні дії суду та позиції учасників

Ухвалою суду від 23.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 14.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області подало відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, зокрема, що позивач зазначає у позовній заяві відповідачем Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, діями працівників якого було завдано шкоду. Водночас, відповідачем по справі також є Головне управління Казначейства, яке не завдавало шкоди, а тому не може нести відповідальність за дії інших юридичних осіб.

Крім цього, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (далі також - ТУ ДБР у м. Хмельницькому) надійшов відзив на позов, у якому просить у задоволенні позові відмовити.

Вказує, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням.

Незгода позивача з діяльністю працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Доказування наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювача і шкодою є обов`язком позивача.

Вказує, що у позовній заві позивачем жодним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено завдання моральної шкоди, а право, передбачене КПК на оскарження процесуальних рішень та бездіяльності слідчого, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Позивач подав відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, в якому вказує, що заперечення, які містить відзив, щодо наведених обставин та правових підстав позову, не спростовують обставин, якими він обґрунтував позовні вимоги.

Зазначає, що Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Належним відповідачем у такій категорії позовів є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у позовній заяві є Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (як територіальний орган Державної казначейської служби (яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи), який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, протиправні дії та бездіяльність якого призвели та призводять до нанесення моральної шкоди).

Також позивачем подано відповідь на відзив ТУ ДБР у м. Хмельницькому, в якій вказує, що правовою підставою звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди є не самі по собі факти оскарження незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування, а очевидна неефективність та надмірна тривалість кримінальних проваджень № 0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022, в подальшому об`єднаних в одне кримінальне провадження за № 0000084, внаслідок незаконних дій та бездіяльності слідчих органу ДБР, що здійснюють досудове розслідування цих кримінальних проваджень, що встановлено у тому числі рішеннями судів.

Правовою підставою для відшкодування завданої моральної шкоди є не факт скасування судом незаконних процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних незаконних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки інформації, що містять заяви про скоєні поліцейськими кримінальні правопорушення під час здійснення ними досудового розслідування КП №0000054, відсутність слідчих дій, в тому числі з метою встановлення завданих кримінальними правопорушеннями збитків, що свідчить про протиправні дії та бездіяльність слідчих ДБР.

Також вказує що посилання відповідача на наведені у відзиві висновки Верховного Суду є безпідставним, оскільки висновки у зазначених справах та встановлені судами фактичні обставини не є подібними (є відмінними) у порівнянні зі справою, яка розглядається у цьому цивільному процесі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 до Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, у якій він виклав обставини, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення за ст. 296 КК України.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року у справі №677/1210/20 скаргу ОСОБА_1 щодо бездіяльності уповноважених службових осіб Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, що містить його заява про вчинене кримінальне правопорушення від 07 вересня 2020 року до ЄРДР, задоволено.

Зобов`язано уповноважену особу Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, обставини якого викладені у заяві ОСОБА_1 від 07.09.2020, про що повідомити заявника та розпочати досудове розслідування.

18 вересня 2020 року відомості про вчинене кримінальне правопорушення, які містить заява ОСОБА_1 , були внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000054.

27 травня 2021 року до ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_1 подано заяву про вчинені працівниками поліції (особами, що здійснюють досудове розслідування КП №0000054) кримінальні правопорушення за ч.1 ст.366, ч.3 ст.382 КК України.

У заяві зазначено про скоєння поліцейськими кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.366 КК України, а саме ОСОБА_2 у постанову від 26 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000054, а також ОСОБА_3 , у постанову від 31 грудня 2020 року про закриття цього ж кримінального провадження внесено завідомо неправдиві відомості щодо того, що автомобіль перебуває у нерухомому стані, особу, яка здійснила керування ним, а саме проїзд по тротуарній доріжці та виїзд на сходинковий марш магазину не зафіксовано та не ідентифіковано, що спростовується як показаннями очевидця події хуліганства ОСОБА_4 , так і відеодоказом, доданим до заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.09.2020 р., на якому зафіксовано, як очевидця події ОСОБА_4 , так і особу, яка вчинила кримінальне правопорушення - ОСОБА_5 .

Вказує, що службове підроблення також було вчинено поліцейським СРПП №3 Красилівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області ст. л-том поліції Зеленюком А.І., який до офіційного документа - постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 264261 вніс завідомо неправдиві відомості як про особу, що здійснювала керування автотранспортним засобом, так і про характер дій водія, оскільки доказами у справі підтверджується, що автомобілем д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_5 , а не притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП за рух по тротуарі ОСОБА_6 , якого взагалі не було на місці вчинення хуліганства.

Крім цього, у заяві також вказав, що дізнавач, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000054, умисно не виконав ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2021 року у справі № 686/8193/21, якою вирішено зобов`язати дізнавача, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000054 до 24 травня 2021 року включно, вжити заходів щодо проведення слідчих дій у відповідності до задоволених клопотань потерпілого ОСОБА_1 від 11.02.2021, тобто скоїв кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.382 КК України.

28 травня 2021 року першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000084 за частиною 1 статті 366 КК України.

Згідно постанови слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 24.01.2022 , відмовлено ОСОБА_1 у визнанні потерпілим, оскільки на даний час досудовим розслідуванням не встановлено доказів щодо завдання кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17 лютого 2022 року у справі №686/3944/22 постанову від 24.01.2022 р. про відмову у визнанні потерпілим скасовано, та зазначено, зокрема: «Згідно з вимогами ч. 5 ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставою прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України. Вказані вимоги слідчим не виконано.

Так, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови відсутні відомості, передбачені ч. 5 ст. 110 КПК України. У мотивувальній частині оскаржуваної постанови слідчого міститься твердження слідчого про не встановлення будь-яких доказів щодо завдання ОСОБА_1 кримінальним правопорушенням моральної чи майнової шкоди. Зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що слідчим вчинялись слідчі та процесуальні дії спрямовані на встановлення заподіяної шкоди, хоча у своїй постанові слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням такої шкоди не встановлено, зокрема не здійснено допит ОСОБА_1 з метою з`ясування його доводів на обґрунтування завданої шкоди».

12 липня 2022 року позивачем до територіального органу ДБР було надіслано заяву, в якій просив залучити до кримінального провадження №0000084, як потерпілого.

Постановою слідчого першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому від 21.07.2022 відмовлено у визнанні позивача потерпілим у кримінальному провадженні №0000084 від 28.05.2021, мотивуючи це тим, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлено доказів щодо завдання кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди. Відповідно, підстав для залучення останнього до провадження як потерпілого у кримінальному провадженні на даний час немає.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 серпня 2022 року у справі №686/3944/22 скаргу задоволено, постанову від 21.07.2022 про відмову у визнанні потерпілим скасовано, як незаконну та зазначено, зокрема, таке:

«Дослідивши постанову про відмову у задоволенні клопотання від 21.07.2022 року, слідчий суддя встановив, що дана постанова за своїми змістом та суттю є аналогічною попереднім постановам від 25.09.2021 року та від 24.01.2022 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчим залишились не дослідженими ті обставини, не врахування яких стало підставою для скасування попередньої постанови від 24.01.2022 року, якою було відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим.

Слідчим так і залишилися не вказаними дії, які проведено по встановленню наявності шкоди завданої кримінальним правопорушенням, не допитано ОСОБА_1 з метою з`ясування його доводів на обґрунтування завданої шкоди, відсутні посилання на матеріали досудового розслідування в цій частині, які б давали підстави прийти до висновку про існування очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій статті 55 КПК України».

Крім цього, 12 липня 2022 року ОСОБА_1 до ТУ ДБР у м. Хмельницькому було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України, у якій ним було викладено обставини, що свідчать про вчинення відповідальними працівниками поліції кримінальних правопорушень під час здійснення досудового розслідування у КП №0000054.

У заяві зазначено, зокрема, про те, що 12 жовтня 2021 року, під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування КП №0000054, було встановлено, що у матеріалах КП №0000054 відсутній компакт-диск, з фото і відео доказами події кримінального правопорушення на якому зафіксовано як особу, що вчинила кримінальне правопорушення, так і очевидця події, який додано до заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.09.2020 та підтверджує внесення неправдивих відомостей службовими особами до офіційних документів.

25 липня 2022 року позивач звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб ТУ ДБР у м. Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2022 року у справі №686/15452/22 зобов`язано уповноважених службових осіб територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому у відповідності до ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_1 від 12.07.2022.

07 вересня 2022 року першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Хмельницькому відкрито кримінальне провадження № 0000233 за частиною 1 статті 367 КК України.

24 жовтня 2022 року слідчим ДБР винесено постанову про закриття КП №0000084, яку за скаргою ОСОБА_1 скасовано ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2023 року у справі №686/8193/21.

У цій ухвалі суду вказано, що слідчому слід вжити процесуальних заходів для усунення ряду вказаних у цій ухвалі недоліків, і в залежності від встановлених в процесі проведення досудового розслідування обставин, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Оскаржувана постанова слідчого не містить переконливих мотивів на підставі аналізу яких слідчий прийшов до висновку про відсутність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст. 367 КК України.

Також судом встановлено, що у відповідь на скарги на бездіяльність слідчих під час здійснення досудового розслідування КП № 0000084 та № 0000233, зокрема, листом прокурора Хмельницької обласної прокуратури від 05.09.2023 ОСОБА_1 повідомлено про те, що постановою процесуального прокурора матеріали кримінальних проваджень № 0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022 об`єднано в одне кримінальне провадження за №0000084 і процесуальним прокурором з врахуванням доводів, викладених у його заявах, в порядку ст. 36 КПК України слідчому надано письмові вказівки

07.09.2023 першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Хмельницькому прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000084 від 28.05.2021.

11.12.2023 ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за скаргою ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 07.09.2023 про закриття кримінального провадження № 0000084.

У цій ухвалі зазначено, зокрема, що під час здійснення досудового розслідування слідчий не провів належного комплексу слідчих дій для встановлення події кримінального правопорушення, ознак його складу та перевірки причетності особи (осіб) до вчинення кримінального правопорушення, у тому числі тих, на яких вказує заявник. Постанова слідчого не містить обґрунтування висновків про відсутність у діянні працівників ХРУП ГУНП в Хмельницькій області складу розслідуваного кримінального правопорушення.

Листом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури від 15.03.2024 у відповідь на скаргу ОСОБА_1 повідомлено про те, що постановою процесуального прокурора від 30.09.2022 матеріали кримінальних проваджень № 0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022 об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000084 і процесуальним прокурором з врахуванням доводів викладених у заявах від 14.03.2024, в порядку ст. 36 КПК України, слідчому надано письмові вказівки.

Листом ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 06 червня 2024 року повідомлено ОСОБА_1 , що у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000084 проводяться необхідні слідчі дії для встановлення усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим, відсутні потреби вживати заходи реагування, визначені ст. 39 КПК України, серед яких відсторонення слідчого (-их), тощо.

Крім цього, судом встановлено, що рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2024 року у справі №677/1094/23, що набрало законної сили 05 липня 2024 року, частково задоволено позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

У цьому рішенні вказано, зокрема, що внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме пошкодження майна позивача ОСОБА_7 , позивачу ОСОБА_7 завдано моральної шкоди. Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила факт того, що саме відповідач по справі ОСОБА_5 перебував у транспортному засобі, на якому було завдано шкоди майну власника ОСОБА_7 .

Мотиви, з яких виходить суд, і застосовані норми права.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 686/5244/21 зазначено, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.

Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Водночас, у постановах Великої Палати Верховного Судувід 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 596/1522/20 вказано, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на, зокрема, складність справи, поведінку учасників, а також органів влади, пов`язаних зі справою.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Також суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 641/5005/20 зазначено, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

У відповідності з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28 травня 2021 року розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000084, 07 вересня 2022 року - кримінальне провадження №0000233 (котрі у подальшому об`єднані у КП №0000084).

У вказаних кримінальних провадженнях позивачем неодноразово подавалися скарги на рішення та бездіяльність слідчого ДБР, як до органів прокуратури, так і до суду.

У даній справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а, як вказує позивач, позов стосується неефективності та надмірної тривалості кримінального провадження.

З матеріалів справи прослідковується зволікання працівників органу досудового розслідування у здійсненні дій, спрямованих на розкриття кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні, а також неправомірність дій (рішень), що мало наслідком винесення двох постанов про закриття кримінального провадження, двох постанов про відмову у визнанні потерпілим, та подальше їх скасування.

Розслідування кримінального провадження, розпочатого 18 вересня 2020 року, на дату звернення до суду позивача з позовною заявою 17 вересня 2024 році, становить 4 роки.

Факт бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, непроведення комплексу дій, передбачених КПК України, підтверджується наведеними вище скаргами потерпілого та результатами розгляду таких скарг, зокрема скасуванням постанов слідчого про закриття кримінального провадження (та змістом таких судових рішень).

Позивач вказав на відсутність належного розслідування кримінального провадження, яке не призвело до встановлення винних осіб; мотивував, чому вважає тривалість досудового розслідування надмірною; зазначив, які процесуальні дії не вживаються та/або які заходи не проведено органом досудового розслідування, що впливає на тривалість та можливість завершення досудового розслідування.

Суд враховує, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, що не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Крім того практикою ЄСПЛ визнано презумпцію моральної шкоди, що означає правило, відповідно до якого, у разі порушення майнових або цивільних прав "середня", "нормально" реагуюча на протиправну поведінку щодо неї людина відчуває страждання (моральну школу).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

У рішенні від 12.07.2007 року у справі «Станков до Боргарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

Зважаючи на встановлені судом обставини (зокрема, й щодо обставин самого ймовірного кримінального правопорушення, яке є предметом досудового розслідування), а також на вищенаведені норми матеріального права та правові позиції Верховного Суду та ЄСПЛ, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., враховуючи фактичні обставини справи, поведінку учасників.

Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде співмірним з фактом заподіяння шкоди та глибиною моральних страждань позивача.

Зокрема, судом не встановлено необхідності позивача відвідування органів досудового розслідування (листування відбувалось за допомогою електронного або поштового зв`язку), а також не встановлено наявності обставин, які б свідчили, зокрема, про неможливість здійснювати ним звичайну щоденну діяльність, про підрив репутації, тощо.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності та справедливості.

Крім того, слід зазначити, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Суд також враховує, що законодавством не передбачено відповідальності безпосередньо посадової особи державного органу або органу місцевого самоврядування за спричинення шкоди при виконанні службових обов`язків перед особою, якій цієї шкоди завдано. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Вказане узгоджується з положеннями ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування, відшкодовується державою.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення

Таким чином, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню із Державного бюджету України.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат у цій частині відсутні, такі витрати слід віднести на рахунок держави.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Особливим різновидом адвокатського гонорару визнається "гонорар успіху" - додаткова винагорода, що є платою адвоката за досягнення конкретного результату, обумовленого сторонами. Чинне законодавство, хоча й не містить визначення такого виду гонорару, проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху", визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі такого виду винагороди, що відповідає принципу свободи договору та практиці Європейського суду з прав людини.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 02.09.2024 з адвокатом Лилик В.В. , детальний опис виконуваних робіт від 16.09.2024 (загальна вартість 30 000 грн., з яких: з`ясування обставин справи, консультації адвоката надані клієнту 1 год., 2000 грн.; вивчення наданих клієнтом документів 2 год. по 2000 грн, разом 4000 грн; вивчення актуальної практики, підготовка та складення позовної заяви 12 год по 2000 грн., разом 24000 грн.), акт виконаних робіт від 16.09.2024 (загальна вартість 30 000 грн.).

Також у подальшому надано детальний опис виконуваних робіт та акт виконаних робіт щодо підготовки та складення відповіді на відзив Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (3 год по 2000 грн. 6000 грн.), Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (2 год. по 2000 грн. 4000 грн.).

Крім цього, відповідно до п. 4.7.1 договору про надання правової допомоги у разі повного чи часткового задоволення позовних вимог позивач зобов`язаний сплатити адвокату додатковий гонорар (премію) у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн.

У п.4.7 договору вказано про обов`язок здійснення оплати не пізніше 30 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Отже, сумарні витрати на правничу допомогу, які підлягають розподілу, складають 45000 грн.

Водночас, оскільки позов підлягає задоволенню частково, та підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн, то на користь позивача пропорційно слід стягнути судові витрати, у розмірі 1500 грн. (10 000 грн (задоволена судом сума до стягнення) * 45 000 грн (судові витрати на правничу допомогу, котрі підлягають розподілу) / 300 000 грн (сума усіх позовних вимог)).

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у такій ситуації викладений у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі 201/223/21 (щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до норм ЦПК України).

При цьому стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу має бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляв компетентний орган (такий висновок зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 522/2524/22).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн., а разом 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі:

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, адреса: 29009, Хмельницька область, м. Хмельницький, вулиця Сіцінського Юхима, буд. 12, .

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, адреса: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Свободи, 70, .

Повний текст судового рішення складено 28.02.2025.

Суддя С. В. Васільєв