Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Савка Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради про позбавлення батьківський прав,

встановив:

16.10.2024 року позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зазначивши третьою особою Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона матір`ю відповідачки по справі ОСОБА_3 , яка проживала у зареєстрованому шлюбі з іншим відповідачем по справі громадянином ОСОБА_4 . Від даного шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є її онукою.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.11.2010 року по справі № 2п-8008/10 з громадянина ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 25.08.2010 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Іншим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.08.2011 року по справі № 2-5013/11 шлюб між батьками дитини було розірвано, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на вихованні матері - ОСОБА_3 . У подальшому відповідачка зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». У даному шлюбі у відповідачки народився син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2019 року у цивільній справі № 308/6952/18 шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було розірвано, спільну дитину сторін вирішено залишити проживати з матір`ю. Починаючи з 2015 року, з моменту реєстрації повторного шлюбу відповідачка ОСОБА_3 з нею спільно не проживає, переїхала проживати до нового чоловіка на орендовану ними квартиру, а малолітню доньку ОСОБА_5 залишила проживати з нею, і тому вона самостійно виховує онуку без допомоги її рідної матері і батька. У 2023 році відповідачка ОСОБА_3 , виїхала за кордон, з того часу в Україну вона не приїжджала, з донькою та нею не бачилася, вихованням доньки не займається, не цікавиться її здоров`ям, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Довіреності на представництво інтересів онуки ОСОБА_3 їй не надає. Неповнолітня ОСОБА_5 з самого народження проживає з нею та її чоловіком ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , і вони завжди займались її вихованням, оздоровленням, реабілітацією і утриманням. ОСОБА_5 стоїть на обліку у лікарів, одна відповідачка ніколи не займалась її лікуванням.

Батько дитини, ОСОБА_4 останні чотири роки постійно проживає за кордоном, не займається вихованням дитини і не цікавиться нею і її здоров`ям, ніякої матеріальної допомоги не надає, аліментів не платить, зв`язок не підтримує, прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон ігнорував, зловживав алкоголем, неодноразово приходив п`яний на побачення з ОСОБА_5 . З огляду на викладене вона вимушена звертатись до суду із цим позовом.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Просили позбавити відповідачів батьківських прав із-за відсутності належного виховання та утримання дитини з їхнього боку.

В судовому засіданні представник третьої особи зазначила про доцільність задоволення позовних вимог, просила врахувати наявний в матеріалах справи висновок органу опіки і піклування, яким рекомендовано позбавити відповідачів батьківських прав щодо доньки.

Відповідачі в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подали, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує сторона позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 підтверджується факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , батьками якого вказані громадяни України ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_14 .

Із рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.11.2010 року видно, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25.08.2010 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.08.2011 року у справі № 2-5013/11 шлюб між батьками дитини було розірвано, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на вихованні матері - ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 ОСОБА_3 24.12.2015 року уклала шлюб із ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

Згідно довідки лікаря №400/5 від 09/09/2024 року лікуванням та реабілітацією ОСОБА_5 займається ОСОБА_1 .

Згідно характеристики Ужгородського ліцею №8 Ужгородської міської ради Закарпатської області від 09.09.2024 року № 261 учениця 8-В класу ОСОБА_5 характеризується позитивно. Її вихованням займається бабуся ОСОБА_1 . Батьки не цікавляться навчанням дитини, не підтримують зв`язок і з класним керівником, не відвідують батьківські збори.

Орган опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому у своєму висновку від 09.10.2024 року №883/17/01-19 вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки ОСОБА_5 .

У своїх заявах ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 підтвердили, що з часу свого народження дитина ОСОБА_5 проживає разом із позивачкою, знаходиться на ї повному утриманні, в свою чергу батьки дитини вихованням та утриманням дитини не займаються.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідачі як батьки неповнолітньої ОСОБА_5 свідомо ухиляються від її виховання, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавляться її навчанням та дозвіллям, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не спілкуються з дитиною.

Окрім цього суд враховує, що відповідачі не виконують обов`язок по матеріальному забезпеченню дитини, що зрештою поклало тягар утримання дитини на бабусю дитини - позивачку ОСОБА_1 .

Відтак, суд вважає, що наявна винна поведінка відповідачів по відношенню до дитини, що виразилося, як зазначалося вище, у їх нехтуванні обов`язками як батьків: відповідачі не бачаться та не спілкуються з донькою, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавляться її навчанням та позашкільними вподобаннями, тривалий час матеріально не забезпечують доньку.

З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідачів щодо їх неповнолітньої доньки.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. ст. 4, 13, 89, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позбавити мати дитини громадянку України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та батька дитини громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов