З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2025 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,
До суду звернулася представник позивача Полетаєва Т. Ю. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд на 27.01.2025, а потім на 18.02.2025.
В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представник позивача у позовній заяві просила розглядати справу без її участі.
Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
На підставі ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України наявні підстави для винесення судом заочного рішення. Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення. Головуюча суддя Швець М. В. з 24.02.2025 до 28.02.2025 року включно перебувала на лікарняному.
Позивач заявив про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі 411 578,37 грн, судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 4 938,94 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38 000,00 гривень.
3 % річних та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України нараховано позивачем на суму боргу відповідача в розмірі 623 207,67 грн, яка визначена рішенням суду. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 411 578,37 грн, з яких: 318 865,56 грн інфляційні втрати нараховані на суму боргу з період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року; 92 712,81 грн 3 % річних нараховані на суму боргу за аналогічний період.
22.09.2023 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано зміну найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс».
Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.
Матеріали, досліджені судом (докази, надані позивачем). Фактичні обставини, встановлені судом.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.03.2014 позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було задоволено та стягнуто з позичальника на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість у розмірі 619 766,67 грн та судові витрати по справі у розмірі 3 441,00 грн (а. с. 11-12).
Заочне рішення від 27.03.2014 року набрало законної сили, проте станом на момент подачі даного позову воно не виконано. Отже, грошове зобов`язання, визначене рішенням суду, вважається простроченим.
З огляду на приписи ст. 625 ЦК, беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання, визначеного Заочним рішенням від 27.03.2014 року, станом на 23 лютого 2022 року розмір нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат від суми заборгованості за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року складає 411 578,37 грн, з яких: сума заборгованості за ставкою 3% на суму простроченої заборгованості 92 712,81 грн; сума заборгованості за інфляційними втратами на суму простроченої заборгованості 318 865,56 грн (а.с. 13).
Зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.
Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення.
За змістом цієї норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 703/2718/16-ц від 19 червня 2019 року.
Разом з вищезазначеною судовою практикою, 11 квітня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду винесена постанова по справі № 758/1303/15-ц.
В даному рішенні суду зазначається, що позивач в цій справі звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду.
Так, у цьому рішенні Верховний Суд дійшов таких висновків щодо правильного застосування норм права: (пункт 16 рішення ВС) «Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.» (пункт 17 рішення ВС) «Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила, відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.»
Так, в правовідносинах, що склались між Позивачем та Відповідачем зобов`язання виникло з кредитного договору та підтвердилось саме на підставі кредитного договору та відступлення права вимоги за цим кредитним договором (пункт 18 рішення ВС). «За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржник сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.»
Отже, зобов`язання Відповідача перед Позивачем є грошовим зобов`язанням. (пункт 43 рішення ВС) «Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як установлено з матеріалів справи, саме з такими позовними вимогами позивач звертається до суду, керуючись статтею 625 ЦК України. Вказані вимоги підтверджені належними доказами, які доводять наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, отже, наявність підстав для задоволення заявлених вимог. У свою чергу відповідачем наведене не спростовано, доказів на підтвердження виконання зобов`язань перед позивачем суду не подано.
Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, який перевірено судом, 3 % річних та інфляційні нарахування станом на 23 лютого 2022 року складає 411 578,37 грн, з яких: сума заборгованості за ставкою 3% на суму простроченої заборгованості 92 712,81 грн; сума заборгованості за інфляційними втратами на суму простроченої заборгованості 318 865,56 грн, які і підлягають стягненню з відповідача.
Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача має бути стягнутий судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 4 938,94 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надав: договір про надання правової допомоги № 20-06/2023 від 20 червня 2023 року, укладений з Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (а.с. 18); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого витрати на професійну правничу допомогу складають 38 000,00 гривень (а. с. 17). Наданих документів в їх сукупності недостатньо для висновку про реальність витрат на правничу допомогу. Тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 11, 509, 625 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» заборгованість в розмірі 411 578 (чотириста одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) гривень, 37 копійок, яка складається з 318 865,56 грн інфляційні втрати; 92 712,81 грн 3 % річних.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 938,94 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано безпосередньо до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», , юридична адреса: м. Київ, пр. Степана Бандери, 28-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 07 березня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець