ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2833/25 Справа № 198/346/24 Головуючий у першій інстанції: Гайдар І. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-Р3» на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара», Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-Р3» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2023 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,5020 га, кадастровий номер :04:002:0072, розташована на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 11.12.2014 між ОСОБА_2 (колишньою власницею землі, яка померла) та ТОВ «Агріколь-Самара»укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки на строк 15 років, який зареєстровано реєстраційною службою Юр`ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 26.01.2015. Разом з тим, ТОВ «Агріколь-Самара» належним чином не виконувало умови договору оренди землі та не сплатило орендодавцю у встановленому порядку орендну плату за 2022 та 2023 роки. За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на дату подачі позову право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0072 перейшло до ТОВ «Актив-Р3» на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2023 року. Тому позивачка просила припинити шляхом розірвання договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,502 га, розташованої на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :04:002:0072, укладений 11.12.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара», правонаступником права оренди якого є ТОВ ТОВ «Актив-Р3», право оренди за яким зареєстровано 26.01.2015, номер запису про інше речове право 8500606.

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агріколь-Самара», ТОВ ТОВ «Актив-Р3» про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволено. Вирішено припинити шляхом розірвання договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,502 га, розташованої на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :04:002:0072, укладений 11.12.2014 року між ОСОБА_2 (спадкоємцем якої є ОСОБА_1 ) та ТОВ «Агріколь-Самара», право оренди зареєстровано 26.01.2015, номер запису про інше речове право 8500606. Стягнуто з ТОВ «Агріколь-Самара»на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. Стягнуто з ТОВ «Актив-Р3»на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Актив-Р3», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з передачею матеріалів справи в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «Агріколь-Самара» до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/2204/24 про банкрутство ТОВ «Агріколь-Самара», виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 за життя належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,5020 га, кадастровий номер :04:002:0072, розташована на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №070676, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4278 від 12.04.2002 (а.с.13).

11 грудня 2014 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Агріколь-Самара»(орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 10,5020 га, кадастровий номер :04:002:0072, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, за умовами якого орендодавець передала в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку строком на 15 років (а.с. 8-9).

За змістом пункту 3.1 договору оренди земельної ділянки від 11.12.2014, орендна плата за один календарний рік складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у відповідності із чинним законодавством та сплачується в строк з вересня по грудень кожного календарного року користування за такий рік, за бажанням орендодавця - в грошовій або в натуральній формі; підтвердженням вибору орендодавця щодо форми виплати йому орендної плати є отримання ним орендної плати в певній формі, що не потребує додаткового письмового узгодження.

Орендар має право передавати у володіння і користування орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі (суборенда), на що додатково не потребується згода орендодавця (п.п. 5.2.2 п. 5.2 договору від 11.12.2014).

У підпункті 5.2.3 пункту 5.2 договору оренди земельної ділянки від 11.12.2014 погоджено, що орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату.

Пунктами 6.3 та 7.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання цього Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору, а в разі відсутності взаємної згоди сторін щодо дострокового розірвання договору чи зміни його умов ці питання вирішуються у судовому порядку.

Також умовами вказаного вище договору погоджено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору (пункт 6.4 договору).

Між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Агріколь-Самара» (орендар) 11 грудня 2014 року погоджено також акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду (а.с. 10).

26 січня 2015 року здійснено державну реєстрацію речового права оренди зазначеної вище земельної ділянки за ТОВ «Агріколь-Самара» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право - 8500606 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.06.2022 виконавчим комітетом Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с. 12).

Також установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2023 року, за ТОВ «Актив-Р3» було зареєстроване право оренди земельної ділянки площею 10,5020 га, кадастровий номер :04:002:0072, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, що підтверджується інформаційною довідкоюз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №390924336 від 14.08.2024 (а.с. 15).

13 грудня 2023 року державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивачці видане свідоцтво про право на спадщину за законом №682 після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 10,5020 га, кадастровий номер :04:002:0072, та цього ж дня право власності позивачки на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 52923241) (а.с. 13).

ТОВ «Агріколь-Самара» у відзиві на позов та у листі на адвокатський запит №12/АЗ від 16.08.2024 визнало, що орендна плата за 2022 та 2023 роки за договором від 11.12.2014 оренди земельної ділянки площею 10,5020 га, кадастровий номер :04:002:0072 товариством не сплачувалась (а.с. 14, 35-36).

Будь-яких доказів виконання орендарем свого обов`язку з виплати позивачці (або попередній власниці ОСОБА_2 ) орендної плати за 2022 та 2023 роки суду, до ухвалення оскаржуваного судового рішення, не представлено; вчасно клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Статтею 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (частина 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі».

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За змістом статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема у пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт невиплати орендарем орендної плати у 2022 та 2023 роках за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0072, що свідчить про систематичне невиконання умов договору в частині своєчасного розрахунку за орендною платою, яка мала б виплачуватись орендодавцю щорічно не пізніше 31 грудня, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову до відповідача ТОВ «Актив-Р3», яке набуло право оренди за договором купівлі-продажу від 01 листопада 2023 року, та розірвання договору оренди вказаної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,5860 га, від 11.12.2014 року між ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , та ТОВ «Актив-Р3», що є правонаступником права оренди ТОВ «Агріколь-Самара».

Доказів погодження з орендодавцем у письмовому вигляді перенесення термінів виплати орендарем орендної плати за 2022 та 2023 роки відповідачем не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що вищевказаний договір купівлі-продажу права оренди земельної ділянки укладений від 01 листопада 2023 року, тобто до пред`явлення даного позову до суду у серпні 2024 року, - усі права та обов`язки за договором оренди перейшли до ТОВ «Актив-Р3», який є належним відповідачем у справі, як правонаступник усіх прав та обов`язків попереднього орендаря ТОВ «Агріколь-Самара».

Обґрунтування апеляційної скарги, що орендарю ТОВ «Актив-Р3» не були відомі актуальні банківські реквізити нового власника земельної ділянки (позивачки) спростовуються змістом самої апеляційної скарги та поясненнями представника апелянта у судовому засіданні. Так, апелянт стверджує, що здійснив виплату позивачці орендної плати за 2023 рік 19 грудня 2023 року, тобто через п`ять днів після отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину від 13 грудня 2023 року та реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0072 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною третьою статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, докази подаються до суду першої інстанції до початку розгляду справи по суті, а суд апеляційної інстанції може прийняти нові докази винятково у випадку їх неподання до суду першої інстанції з поважних причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи, який їх подає.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №369/7772/15-ц (провадження №61-12848св21) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першоїтретьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18), від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18), на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

До апеляційної скарги на спростування позовних вимог ТОВ «Актив-Р3» надало копію видаткового касового ордеру від 19.12.2023 про видачу плати за оренду земельної ділянки за 2023 рік (а.с. 112). Однак, відповідач ТОВ «Актив-Р3» не подало відповідного доказу до суду першої інстанції, а в апеляційній скарзі не навело обґрунтування та не підтвердило неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від нього.

Видатковий касовий ордер від 19.12.2023, копію якого надано до апеляційної скарги, складений самим ТОВ «Актив-Р3», тобто йому було відомо про наявність цього доказу на час відкриття провадження у даній справі 22.08.2024 та до ухвалення оскаржуваного рішення від 11.12.2024.

ТОВ «Актив-Р3» було повідомлене про розгляд даної справи у суді першої інстанції, подавало до суду першої інстанції заяву від 16.09.2024 про проведення підготовчого судового засідання без участі його представника з наведенням письмових пояснень щодо обставин у справі (а.с. 50-51), клопотання від 16.10.2024 про долучення доказів (а.с. 67-), заяву від 24.10.2024 про розгляд справи за відсутності представника товариства (а.с. 75).

У вказаних вище заявах та клопотанні ТОВ «Актив-Р3» не зазначало про наявність доказів, які не можуть бути надані ним до суду з причин, які об`єктивно не залежали від нього.

У судовому засіданні апеляційного суду 12 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечив щодо залучення на стадії апеляційного розгляду вказаного вище доказу, який не був предметом дослідження в суді першої інстанції, а також заперечив отримання позивачкою орендної плати за 2023 рік, що підтверджується протоколом та звукозаписом вказаного судового засідання.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги активну участь ТОВ «Актив-Р3» у розгляді справи у суді першої інстанції; враховуючи неподання ним видаткового касового ордеру від 19.12.2023 про видачу плати за оренду земельної ділянки за 2023 рік суду першої інстанції; встановивши, що у суді першої інстанції відповідачем взагалі не було заявлено про факт виплати позивачці орендної плати за 2023 рік; беручи до уваги відсутність обґрунтування та доказів неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від ТОВ «Актив-Р3», - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття від відповідача нового доказу у справі щодо часткової виплати орендної плати.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Актив-Р3» про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, судом установлено, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі №904/2204/24, зокрема, визнано ТОВ"Агріколь-Самара" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 05.12.2025.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 05.12.2024, тобто до ухвалення оскаржуваного рішення.

Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ"Агріколь-Самара" перебуває в стані припинення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства ( далі -КУзПБ ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, провадження №14-404цс19, від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17, провадження №12-160гс19.

У постановах від 15 травня 2019 року у справі №289/2217/17, провадження №14-178цс19, від 12 червня 2019 року у справі №289/233/18, провадження №14-171цс19, від 19 червня 2019 року у справах №289/718/18, провадження №14-126цс19, та №289/2210/17, провадження №14-129цс19, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Відповідно до частини третьої статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, спір у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, враховуючи, що даний спір є майновим за своєю правовою природою, оскільки за результатами його розгляду боржник може позбутись активу у вигляді права оренди земельної ділянки, який підлягає оплатному відчуженню у межах процедури банкрутства, а, приймаючи до уваги, що таке відчуження у даному випадку вже відбулось 01 листопада 2023 року на користь ТОВ «Актив-Р3» (на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу права оренди) - може виникнути необхідність вирішення питання, зокрема, щодо проведення реституції, що також впливатиме на майновий стан ТОВ «Агріколь-Самара».

При цьому, необхідності закриття провадження у цій справі немає, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року (справа №753/4673/21).

За таких обставин справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянкинеобхідно передати до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/2204/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара».

У зв`язку з вищевикладеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Агріколь-Самара» про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Актив-Р3» про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки, із вказаного відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивачки, понесені нею на сплату судового збору за подання позовної заяви, у сумі 1211,20 грн (а.с. 1).

Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з направленням матеріалів справи в частині позовних вимог до відповідача ТОВ «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/2204/24 про банкрутство ТОВ «Агріколь-Самара». В іншій частині щодо вирішення позовних вимог до ТОВ «Актив-Р3» про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки - оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-Р3» задовольнити частково.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-Р3» про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки залишити без змін.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-Р3» на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605,60 грн скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» про припинення шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки; в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605,60 грн скасувати.

Матеріали справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки передати до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/2204/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-Р3» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 12 лютого 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова