ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1553/25 Справа № 932/6546/24 Суддя у 1-й інстанції - Ярощук О. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 932/6546/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа: поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №4 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області Бірюков Дмитро Володимирович, про стягнення компенсації за моральну шкоду спричинену незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа: поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №4 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області Бірюков Дмитро Володимирович, про стягнення компенсації за моральну шкоду спричинену незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.12.2023 року поліцейським СРПП ВП №4 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області Бірюковим Д.В. винесено постанову серії ГБВ №373167, відповідно до якої її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Позивачка оскаржила вказану вище постанову, та рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 22.03.2024 року у справі №174/244/24 постанова серії ГБВ №373167 скасована, як винесена незаконно, справу закрито.

Зазначає, що у наслідок незаконного, на її думку, притягнення до адміністративної відповідальності їй спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати держава в особі Державної казначейської служби України.

Позивачка просила суд стягнути грошову компенсацію за моральну шкоду спричинену незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 26033,33 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа: поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №4 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області Бірюков Дмитро Володимирович, про стягнення компенсації за моральну шкоду спричинену незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 26033,33 грн компенсації моральної шкоди. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ГУ НП в Дніпропетровській області, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2024 року у справі №932/6546/24 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка не надала жодних доказів спричинення їй моральних страждань ГУНП в Дніпропетровській області в результаті незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності.

Обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачці моральну шкоду.

Позивачка не надала належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України, які б свідчили, що на теперішній час є відповідний процесуальний документ (постанова або вирок суду), де встановлені факти неправомірних дій поліцейського ГУНП при складанні постанови про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП.

Вимоги ОСОБА_1 про відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 26033,33 грн, є безпідставними, завищеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Від позивачки ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням

норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до постанови серії ГБВ №373167 від 12.12.2023 року ОСОБА_1 здійснила завідомо хибний виклик на лінію 102, перебуваючи у службовому автомобілі. Як наслідок, позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу у розмірі 850,00 грн (а.с. 18).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 22.03.2024 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 постанову ГБВ №373167 від 12.12.2023 року скасовано та провадження у справі про адміністративне припорошення закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення). Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 02.04.2024 року (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до положень статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини».

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ГБВ №373167 від 12.12.2023 року ОСОБА_1 здійснила завідомо хибний виклик на лінію 102, перебуваючи у службовому автомобілі. Як наслідок, позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу у розмірі 850,00 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 22.03.2024 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 постанову ГБВ №373167 від 12.12.2023 року скасовано та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення). Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 02.04.2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що її моральні страждання виявились у душевних переживаннях та в хвилюванні через ухвалення незаконного рішення працівником поліції. Постанову про адміністративне правопорушення в подальшому було скасовано в судовому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, провадження за яким в подальшому закрито судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб відповідача, які ініціювали вказане провадження, та про завдання такими діями моральної шкоди позивачці.

Разом з тим, розрахунок розміру моральної шкоди, наведений позивачкою ОСОБА_1 у позовній заяві, апеляційний судом відхиляється, виходячи з наступного.

Розмір відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень статті 1174 ЦК України визначається на загальних підставах.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Застосування іншого закону при визначенні розміру моральної шкоди, а саме положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено частиною 7 статті 1176 ЦК України.

Встановивши, що підставою для відшкодування моральної шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення, яким позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, яка не віднесена до підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, суд першої інстанції помилково застосував положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відтак, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди з застосуванням положень матеріального права, які не підлягали застосуванню, що відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та постановлення нового судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи частково заслуговують на увагу.

Визначаючи розмір стягнення компенсації за моральну шкоду спричинену незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, апеляційний суд виходить зі встановлення факту заподіяння позивачці діями посадових осіб відповідача моральної шкоди, а саме притягненням її до адміністративної відповідальності, провадження за яким в подальшому закрито судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.

З урахуванням роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», апеляційний суд вважає, що обґрунтований розмір відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_1 , становить 1000,00 грн, який у відповідності до положень статті 1174 ЦК України має бути відшкодований державою Україна, шляхом списання коштів з державного бюджету, оскільки відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування шкоди відповідно до закону, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа: поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №4 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області Бірюков Дмитро Володимирович, про стягнення компенсації за моральну шкоду спричинену незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000,00 (одну тисячу гривень) грн компенсації моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: