Справа № 442/5084/24 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О. В.
Провадження № 22-ц/811/2677/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в місті Львові в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТЕМІДА-Ф» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, -

в с т а н о в и в:

20.06.2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №3 від 04.12.2019 року у розмірі 17615,70 грн, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн.

Позов позивач обгрунтовував тим, що 04.12.2019 року між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №3 в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована ОСОБА_1 04.12.2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти №3 від 04.12.2019 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Згідно умов договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 4298,00 грн за договором №3, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.01.2020, зі встановленою відсотковою ставкою в день за користування коштами кредиту - 1,85%, тип процентної ставки «фіксована». Крім того, згідно умов договору позики у разі користування кредитом поза межами строку дії договору процентна ставка за кожен день у разі прострочення становить 2,5%, пеня, відсотки за кожен день прострочення - 2,5 %. Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав та перерахував кошти на номер карти, зазначений відповідачем при оформленні договору. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, припинив вносити платежі та сплачувати проценти за користування кредитом, внаслідок чого станом на 19.06.2024 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 17615,70 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4298,00 грн, заборгованість по відсотках - 2385,30 грн, заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом - 9670,50 грн, інфляційне збільшення - 1261,90 грн. 26.02.2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20210226-Ф/2, згідно якого позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК «Форза», в тому числі щодо кредитних договорів, укладених з відповідачем. У зв`язку з наведеним просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту - відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «АРТЕМІДА-Ф».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що доводи суду щодо недоведеності отримання відповідачем кредитних коштів за договором позики № 3 від 04.12.2019 року та посилання суду, що доданий розрахунок заборгованості є необґрунтованим, зокрема щодо нарахування відсотків, є безпідставними та такими, що не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Так, предметом даного спору є захист порушеного права ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», яке полягає у невиконанні ОСОБА_1 договірних зобов`язань за договором позики № 3 шляхом стягнення заборгованості за ним. Тобто в даному випадку не є предметом спору саме визнання відповідного договору недійсним чи розірвання відповідного договору на підставі істотного порушення його умов. При цьому, наведений в оскаржуваному рішення висновок суду щодо ненадання доказів отримання позичальником кредитних коштів за своєю суттю є підставою для розірвання відповідного кредитного договору. Разом з тим, договір позики № 3 від 04.12.2019 року, укладений з відповідачем, не був розірваним чи визнаним недійсним, що згідно ст. 204 Цивільного кодексу України передбачає презумпцію його правомірності. При цьому вимог щодо визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його неукладеності до суду пред`явлено не було. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у визначеному сторонами розмірі. Враховуючи умови надання кредитних коштів, тільки відповідач має доступ до карткового рахунку № НОМЕР_1 , зазначеного в договорі позики, а тому саме він має можливість надати суду виписку з цього рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак будь-яких належних доказів для спростування позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» відповідачем надано не було, як і ненадано будь-яких заперень з приводу заявлених позовних вимог. Враховуючи особливості онлайн кредитування, 20.12.2023 року в інтересах ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» з метою надання суду вичерпної інформації у справі, адвокат Дзундза О. звернулась до первісного кредитора з адвокатським запитом щодо надання доказів перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. Однак, відповіді на адвокатський запит надано не було.

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним з первісним кредитором відповідним договором щодо якого виник спір з тих причин, що позивач не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит. Оскільки у ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» рух коштів по договору позичальника почав обліковуватися з 26.02.2021 року, в позивача відсутні оригінали первинних бухгалтерських документів та виписки з реєстрів бухгалтерського обліку, які підтверджують надання відповідачу саме кредиту від позивача, у зв`язку з чим позивачем разом з позовною заявою було подано клопотання про витребування доказів в АТ КБ «Приватбанк» щодо зарахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , зазначений відповідачем у договорі позики. Щодо того, що у відповіді АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що РНОКПП не належить ОСОБА_1 , то вважає, що такі відомості зазначались відповідачем самостійно у договорі позики, а саме у розділі 10 (Реквізити та підписи сторін), в тому числі код РНОКПП. Оскільки договір позики укладено з відповідачем без його фізичної присутності та без пред`явлення представнику кредитора оригіналу коду РНОКПП, перевірити достовірність зазначених відповідачем даних під час укладення договору позики можливості не було. Зазначає, що судом під час розгляду справи не надано позивачу доступу через систему «Електронний суд» до відповіді АТ КБ «ПриватБанк», зареєстрованої за Вх. №14064/24-Вх, внаслідок чого порушено основні принци цивільного судочинства, а саме принцип відкритості інформації щодо справи, а також право позивача на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів.

Просить рішення суду скасувати та ухвлити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 04 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №3, згідно якого кредитор зобов`язувався надати позичальнику в користування на умовах строковості, зворотності та платності грошові кошти (кредит) на споживчі цілі в розмірі 4298,00 грн, а відповідач зобов`язувався повернути та сплатити проценти за користування цим кредитом не пізніше 02 січня 2020 року.

Згідно п. 5 договору процентна ставка в день становить - 1,85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (базова процентна ставка), процента ставка за кожний день у разі прострочення - 2,5%.

Відповідно до умов договору позики №3 від 04 грудня 2019 року ТОВ «ФК «ФОРЗА»» зобов`язувалося передати позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 , зазначений ним при оформленні договору позики.

Договір діє з 04.12.2019 року по 02.01.2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 5 договору).

Договір позики №3 укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання позики на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Фінансова компанія «Форза», яка акцептована відповідачем 04 грудня 2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором x231609p з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію».

26 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРЗА» і ТОВ «Фінансова Компанія «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу №20210226-Ф/2, згідно якого відбулося відступлення права грошової вимоги в користь позивача ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», який набув статусу кредитора в грошовому зобов`язанні щодо відповідача ОСОБА_1 згідно реєстру прав вимоги №20210226-Ф/2.

Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №20210226-Ф/2 від 26 лютого 2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №3 від 04.12.2019 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , на загальну суму заборгованості 6 683 грн, що складається зі заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4298,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 2385,30 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу щодо добровільної оплатити заборгованісті за договором №3 від 04.12.2019 року, в якій вимагало до 02.02.2022 року погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 16 353,80 грн.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» посилалося на те, що на виконання умов договору позики №3 від 04 грудня 2019 року первинним кредитором було перераховано ОСОБА_1 узгоджену суму грошових коштів (4298,00 грн), однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 17615,70 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4298,00 грн, заборгованість по відсотках - 2385,30 грн, заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом - 9670,50 грн, інфляційне збільшення - 1261,90 грн.

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду про надання інформації про рух коштів, тобто поступлення на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що був/є відкритий на ім`я позичальника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в день оформлення договору позики №3 від 04.12.2019 року, запитувану інформацію неможливо надати, оскільки зазначений РНОКПП не належить ОСОБА_1 . Інформацію про рух коштів, а саме поступлення на картковий рахунок № НОМЕР_1 , неможливо надати, оскільки відсутній повний номер картки.

Відмовляючи у задоволенні позову ТзОВ «ФК «Артеміда», суд першої інстанції виходив з того, що ні під час звернення до суду з позовом, ні під час розгляду справи по суті, позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. При цьому, суд вважав, що належним доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Розрахунок боргу, на думку суду, сам по собі не є безспірним доказом боргу, оскільки такий документ складається одноособово стороною позивача, та не є документом, який підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначеного доказу повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Тобто розрахунок заборгованості, наданий позивачем в якості доказу виникнення такої заборгованості за кредитним договором №3 від 04.12.2019 року, є суто внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Оскільки ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» не довело факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов кредитного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи, вимогам закону та прововій позиції Верховного Суду, викладеній у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц, від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19.

При цьому, колегія суддів враховує, що звертаючись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач не надав доказів, які б підтверджували факт отримання позичальником кредитних коштів, зокрема, квитанції, платіжної інструкції, довідок про зарахування коштів на рахунок позичальника, виписки по рахунку, тощо.

Враховуючи, що позивачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій не надано належних доказів, які б підтверджували перерахування позикодавцем суми позики на рахунок позичальника та свідчили про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №3 від 04.12.2019 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф».

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 24 лютого 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268 ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТЕМІДА-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра