ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2498/25 Справа № 185/5390/24 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабіч С. А. на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування посилалася на те, що між нею та відповідачем 05 вересня 1992 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області зареєстрований шлюб, про що зроблений актовий запис № 1094.

У спільному шлюбі у сторін народилися діти син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. у них різні погляди на життя.

З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливими. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припиненні 2006 року.

Просила розірвати шлюб, зареєстрований 05 вересня 1992 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 1094.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року закрито провадження у справі.

Визнано зловживанням процесуальними правами подачу ОСОБА_1 повторного позову спір по якому вже було вирішено судом, тобто наявне судове рішення (ухвала), яке набуло законної сили між тими самим сторонами про той самий предмет та із тих самих підстав.

Накладено на ОСОБА_1 заходи процесуального примусу за зловживання процесуальними правами у вигляді штрафу розміром 0,5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 1514 грн. Стягувач: Державна судова адміністрація України. Строк пред`явлення до виконання три місяці. Ухвала підлягає примусовому виконанню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на те, що апелянт ніколи не звертався до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області з заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , у зв`язку із чим і вимушена була звернутися до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу.

Також, відповідачем на електрону адресу суду направленні скановані копії документів, в якості доказу, однак зазначених доказів позивач по справі не отримувала від відповідача, що було його процесуальним обов`язком направити копію доказу стороні.

Крім того, перевіркою Електронного суду, а саме справи №185/5390/24, виявлено відсутність зазначених доказів в електронній справі.

Отже, судом першої інстанції, було порушено право позивача, передбачене ч.11 с. 83 ЦПК України, а саме заявити обґрунтований сумнів з приводу достовірності зазначених доказів або їх підроблення, також заявити право на пред`явлення до огляду в залі суду оригіналу зазначених доказів, також позивач міг подати клопотання про призначення експертизи зазначених доказів, тощо.

Судом першої інстанції надана перевага відповідачу в поданні доказів, та позбавлено позивача захистити свої права, а відтак це може свідчити, що позивачу ОСОБА_1 було закрито доступ до правосуддя.

Крім того, адвокат позивачки ОСОБА_5 , звернувся до Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), з адвокатським запитом, у якому просив надати інформацію про здійснення перевірки та наявності в реєстрах актів цивільного стану інформації про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

03 грудня 2024 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), надано відповідь, у якій зазначено що актовий запис про шлюб виявлено, актового запису про розірвання шлюбу не виявлено.

Також, позивачці не було відомо, що 07.09.2023 року у цивільній справі №185/7852/23 за її позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, закрито провадження на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, участі під час проголошення судом даної ухвали не приймала, копію ухвали про закриття провадження не отримувала. Крім того, відповідно до відповіді з ДРАЦС шлюб між сторонами не розірвано, а відтак подання до суду позову про розірвання шлюбу не може розцінюватись судом як зловживання процесуальними правами, так як це є її диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, Конституції, яке не містить обмежень в його реалізації.

Про час та місце розгляду справи сторона позивача повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суду (а.с.127) та оголошення про виклик відповідача на сайті суду (а.с. 129).

Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

До апеляційної скарги представником позивача додано відповідь Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав, передбачених нормами ЦПК України, для прийняття до уваги та надання відповідної оцінки таким новим доказам у вигляді відповіді з Заводського відділу ДРАЦС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які впливають на розгляд справи, оскільки в даному випадку виникли обставини, які об`єктивно не залежали від позивача та мають виключне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який зареєстровано 05 вересня 1992 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області,про що зроблений актовий запис № 1094.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно отриманих судом відомостей шлюб між сторонами, який позивачка просить розірвати, вже розірваний 12 липня 2007 року, що свідчить про відсутність предмета спору.

Зазначені раніше у даному судовому рішенні фактичні обставини справи, які полягали у поданні позивачем повторного позову за відсутності предмету спору без зазначення нових фактичних обставин справи у сукупності із не згадуванням відомостей про вирішення даного питання судом раніше, результатом якого було закриття провадження у справі, суд вважає зловживанням позивачем процесуальними правами метою яких було вчинити дії, які суперечать завданням цивільного судочинства.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, який не в повній мірі відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору; а пунктом 4 цієї норми - якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 522/8782/16-ц зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, закриття провадження у справі внаслідок відсутності предмета спору пов`язується з тим, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самим сторонами врегульовані спірні питання. Закриття провадження в справі може з цієї підстави мати місце як за заявою сторони в процесі, так і за відсутності такої.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надіслано на електронну адресу суду першої інстанції скановану копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 12 липня 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, згідно цього документу шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 195 від 12 липня 2007 року, місце реєстрації: Ленінський відділ реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції та скановану копію свого паспорту серії НОМЕР_2 , в якому на сторінці 10 є відмітки про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_6 05 вересня 1992 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, а також про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 12 липня 2007 року.

Представником позивача до апеляційної скарги додано відповідь з Заводського відділу ДРАЦС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно з яким актовий запис №1094 про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 05.09.1992 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області. Відомості про розірвання шлюбу в актовому записі відсутні.

Одночасно повідомлено, що згідно Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з статтею 115 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу, здійснене в порядку, передбаченому статтями 106 і 107 цього Кодексу, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1).

Таким чином підставою для того, щоб вважати шлюб розірваним є державна реєстрація актів цивільного стану. Доказів того, що така державна реєстрація розірвання шлюбу між сторонами проведена в держаних органах, матеріали справи не містять. Навпаки за інформацією Заводського відділу ДРАЦС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), наявний актовий запис №1094 про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 05.09.1992 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області. Відомості про розірвання шлюбу відсутні.

Таким чином,судом першої інстанції не враховано, що право позивача порушено, оскільки вона не може реалізувати своє право на розірвання шлюбу, оскільки відсутні законні підстави для видачі їй свідоцтва про розірвання шлюбу.

Надання відповідачем ксерокопії свідоцтва про розірвання шлюбу не свідчить про відсутність предмету спору, оскільки відсутні відомості в держаних органах про розірвання шлюбу між сторонами, відсутній відповідний актовий запис цивільного стану.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що відсутній предмет спору.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до передчасного закриття провадження в справі, то оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У справі, що переглядається, апеляційна скарга задовольняється, а справа передається до суду першої інстанції для продовження розгляду. Тобто остаточного рішення по суті спору судом апеляційної інстанції ухвалено не було, тому відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 368, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабіч С. А. задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: