Справа № 347/350/24
Провадження № 22-ц/4808/282/25
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду в складі судді Крилюк М.І., ухвалене 05 грудня 2024 року в м. Косові Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Репало О.О., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Позов обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач кинув камінь в її будинок та розбив вікно. Постановою Косівського районного суду від 12 вересня 2023 року його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано стягнення у вигляді штрафу. Вказана постанова не була оскаржена та набрала законної сили 25.09.2023. Відтак, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні дрібного хуліганства щодо ОСОБА_2 .

Представник позивачки зазначив, що незважаючи на те, що правопорушення сталось влітку, проте температура повітря була низька, а тому відсутність вікна викликала суттєві незручності. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача, його довірителька перенесла нервові потрясіння та страх, оскільки за відсутності будь-яких конфліктів пережила посягання на свій спокій та майно.

Вважає, що розмір моральної шкоди за понесені душевні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача становить 20 000,00 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 05 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду,спричинену внаслідок протиправних, дій в розмірі 10 000,00 гривень.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Зазначив, що суд ухвалюючи рішення, не взяв до уваги, що позивачка не надала доказів спричинення їй моральної шкоди, зокрема щодо звернення до медичних закладів для отримання психологічної допомоги, купівлі заспокійливих ліків тощо. В протоколі про притягнення його до адміністративної відповідальності не зазначено про завдання моральної шкоди. Аналогічно позивачкою не підтверджено погіршення погодніх умов у день настання події та відповідно понесення в зв`язку з цим певних незручностей. Натомість ним представлено відеофіксацію в день вчинення конфлікту, з якої вбачається, що погодні умови були сонячні та без опадів. Вказане відео є доказом також того, що саме позивачка спровокувала конфлікт, кидаючи каміння на його земельну діялнку.

При цьому, скаржник посилається на те, що він кинув камінь у відповідь на протиправну поведінку ОСОБА_2 , яка кидала каміння на його подвір`я. Крім того, він знаходився на своїй присадибній ділянці, а не в громадському місці та не порушував спокою громадян. Зазначає також, що позивачкою не ставилась вимога про відшкодування матеріальної шкоди за розбите вікно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 посилається на законність та обґрунтованість судового рішення.

Зазначив, що моральна шкода для потерпілої особи виражається у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок вчинення неправомірних дій щодо її майна та у зв`язку із його пошкодженням, тривозі щодо ймовірного повторення таких дій та дискомфорті, який відчувала потерпіла внаслідок проживання у будинку, який не є достатньо безпечним та комфортним. Відповідач своєї вини у вчиненому не вбачає, пробачення не попросив, шкоду не відшкодував, що змушує позивачку почуватися постійно у небезпеці, хвилюватися щодо свого майна, його безпеки та цілісності.

Щодо твердження відповідача про ненадання медичних довідок то представник позивачки вважає, що визначення виду та обсягу доказів, які сторона надає суду для підтвердження своїх позовних вимог є правом сторони, яка їх подає. На думку представника ОСОБА_3 , до суду надано достатньо доказів, які підтверджують вчинення їй моральної шкоди з вини відповідача.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

При вирішенні спору суд виходив зі змісту постанови Косівського районного суду від 12.09.2023, якою встановлено факт конкретних дій, вчинених відповідачем відносно ОСОБА_2 . Суд вважав, що дії відповідача були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а також встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненому. Відтак, на думку судді, позивачкою доведено факт спричинення їй душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд врахував глибину душевних страждань позивачки, а тому вважав за доцільне визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає цим вимогам закону, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 21.06.2023 близько 19.20 год в АДРЕСА_1 , перебуваючи в громадському місці, відповідач ОСОБА_1 розбив вікно в житловому будинку позивачки ОСОБА_2 за допомогою каміння, внаслідок чого порушив громадський порядок і спокій громадян.

Згідно постанови Косівського районного суду від 12.09.2023 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та щодо нього застосовано стягнення у вигляді штрафу 51 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 червня 2024 року відмовлено адвокату Бойчуку Л.А. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Косівського районного суду від 12 вересня 2023 року.

Вказана постанова суду вступила в законну силу.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час розгляду справи в суді вказана постанова є чинною, не скасовувалася, тому є встановленим факт пошкодження вікна, завдання матеріальної шкоди та вчинення цих дій відповідачем.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.

Відповідач стверджує, що шкода була завдана, як самозахист від протиправних дій та посягань самого позивача, а тому вона відшкодуванню не підлягає.

Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Одним із способів самозахисту цивільного права є дія у стані необхідної оборони.

Статтею 1169 ЦК України регулюються правовідносини, які виникають при завданні шкоди при здійсненні особою права на самозахист від протиправних посягань, в тому числі у стані необхідної оборони без перевищення її меж.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довів, що дії вчинені ним були необхідними та вчинені при непереборних та незалежних від нього обставинах.

Також відповідач не наводить обґрунтованих пояснень з приводу того, які заходи та дії вчинялися ним для уникнення конфліктної ситуації, що склалася в нього з позивачкою.

У зв`язку з чим, кидання відповідачем каменя у будинок ОСОБА_2 не може розцінюватися як самозахист, такі дії є неправомірними.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Таких доказів відповідачем в ході розгляду справи не надано.

Суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, вірно встановив обставини завдання позивачці діями відповідача моральної шкоди, внаслідок пошкодження майна, та дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з розміром присудженої компенсації за завдану моральну шкоду 10 000,00 грн, вважає, що вона не відповідає глибині спричинених позивачу моральних страждань, а також принципів розумності і справедливості.

Так, саме на позивача покладено обов`язок довести глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала на те, що саме подія, яка мала місце 21.06.2023, негативно вплинула на її стан здоров`я, зокрема спричинила глибокі нервові потрясіння. При цьому жодних доказів на підтвердження цього факту не надала.

Враховуючи ту обставину, що під час розгляду справи позивачкою відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено суду наявності завданої їй моральної шкоди в розмірі заявлених вимог в результаті дій відповідача, колегія суддів, з урахуванням того, що розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та наявності підстав для зменшення розміру моральної шкоди з 10 000,00 грн до 2 000,00 грн.

За змістом частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із наведеним вище належить також змінити розподіл судових витат.

Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною законом) (пункт 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про стягнення коштів у розмірі 2 000,00 грн, задовольнивши 10 % позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 121,12 грн (1211,20х10%)

Однак, апеляційний суд задовольнив 80% вимог апеляційної скарги. Відповідно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1453,44 грн (1816,8х80%) сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Таким чином, з урахуванням положення частини 10 статті 141 ЦПК України, з позивачки на користь відповідача належить стягнути різницю судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в розмірі 1 332,32 грн (1453,44 грн 121,12 грн).

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 05 грудня 2024 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди, стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 10 000,00 грн (десяти тисяч гривень) до 2 000,00 грн (двох тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 332,32 грн (одну тисячу триста тридцять дві гривні тридцять дві копійки).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2025 року