ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4351/23 Номер провадження 22-ц/814/966/25Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов М.В.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Іванової Олени Ігорівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2024 року (час ухвалення рішення і дата складання повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 46,4 м.кв., житловою площею 16,3 м.кв., житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 75,3 м.кв., житловою площею 44,1 м.кв., сараю літ.Г, вбиральні літ. В, огорожі №6, колодязю (1/2 частина) №4, хвіртки №5, огорожі №6, воріт №7.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він з 2009 року постійно проживає та відкрито користується зазначеним майном. Власником будинку значиться ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за життя склала заповіт на ОСОБА_2 (брата позивача), який приступив до управління спадковим майном в шестимісячний термін з дня смерті ОСОБА_3 шляхом постійного проживання у спадковому будинку та проведенням ремонтів у житловому будинку та господарських спорудах, але до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Починаючи з 2009 року, з дозволу ОСОБА_2 позивач вселився до спірного домоволодіння та проживає у ньому на теперішній час, здійснює внутрішні та зовнішні ремонтні роботи у будинку, встановив огорожу, відремонтував дах та всі господарські споруди, оплачує послуги за електроенергію та газопостачання, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку. 10.03.2023 він звернувся до державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , але постановою державного нотаріуса Замулко Л.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з тим, що не надано правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокатка Іванова О.І., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.89 ЦПК України не дав будь-якої оцінки доказам, доводам і обставинам, на які посилався позивач.

Суд помилково визнав встановленим, що позивач у 2014 році без дозвільних документів збудував житловий будинок садибного типу, який належить померлій ОСОБА_3 , і повністю проігнорував те, що останній на праві власності належав будинок літ. А-1, житловою площею, у який позивач вселився у 2009 році та постійно, відкрито і добросовісно користується ним. Цю обставину визнають відповідачі у справі.

Лише у 2014 році позивач без дозвільних документів збудував житловий будинок літ. Б-1 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , який є завершеним будівництвом на даний час, і відповідними документами технічне обстеження, що міститься у Реєстрі будівельної діяльності, встановлена можливість його безпечної експлуатації.

Згідно доводів апеляційної скарги надані позивачем документи, а саме витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження, свідчать про те, що житловий будинок літ. Б-1 вважається таким, що прийнятий в експлуатацію.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідок виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02.5.1-16-5/1026, №02.5.1-16-5/1027 від 10.11.2023 ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; спадкоємець ОСОБА_2 приступив до управління спадковим майном в шестимісячний термін з дня смерті ОСОБА_3 шляхом постійного проживання у спадковому будинку та проведенням ремонтів у житловому будинку та господарських спорудах (а.с.9,12).

Згідно з випискою з погосподарської книги Виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, згідно запису №1 станом на 2001-2005 відсутні відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13), яка за життя склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, де б воно не було із чого б не складалося ОСОБА_2 (а.с.16-17).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.04.1989 ОСОБА_3 належав житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

За повідомленням ПП ПБТІ «Інвентаризатор» №3029, №3030 від 31.03.2023 згідно проведеного обстеження станом на 30.03.2023 об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 відповідає таким характеристикам: житловий будинок літ. А-1 загальною площею 46.4 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м; житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 75,3 кв.м, житловою площею 44,1 кв.м; господарські будівлі та споруди: вбиральня літ. В, сарай літ. Г, огорожа №6, колодязь (1/2частина) №4, хвіртка №5, ворота №7; самочинно збудовано: житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 75,3 кв.м, житловою площею 44,1 кв.м, сарай літ. Г; у відповідності до укладеного договору та ст.376 ЦК України на житловий будинок літ. Б-1, сарай літ. Г, не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; збудовані вбиральня літ. В, огорожа №6, хвіртка №5, ворота №7 не підлягають прийняттю в експлуатацію, згідно Постанови КМУ за №406 від 07.06.2017 зі змінами; згідно з матеріалів ПБТІ «Інвентаризатор» станом на лютий 2004 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим номером №83 зареєстровано право власності за ОСОБА_3 (а.с.15,19).

Постановою державного нотаріуса Замулко Л.В. №02-31/98 від 10.03.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що на заявлений до успадкування житловий будинок позивачем не надано правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно (а.с.27-28).

Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 30.03.2023, на житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 75,3 кв.м, житловою площею 44,1 кв.м, сарай літ. «Г» не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (а.с.29-34)

Згідно з технічним паспортом від 30.03.2023 будинок садибного типу, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , має такі характеристики: житловий будинок літ. А-1, площа основи 56.0 кв.м; житловий будинок літ. Б-1, площа основи 94,7 кв.м; господарські будівлі та споруди: вбиральня літ. В, сарай літ. Г, огорожа №6, колодязь (1/2частина) №4, хвіртка №5, ворота №7 (а.с.59-66).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що власником житлового будинку, садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_3 , позивачем в 2014 році без дозвільних документів було збудовано даний житловий будинок.

Отже, зазначений факт унеможливлює набуття на спірний житловий будинок права власності за набувальною давністю.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та ч.5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 червня 2020 року (справа № 323/2677/17), від 10 лютого 2022 року (справа № 622/284/20), від 05 червня 2023 року (справа № 368/1297/20), від 25 квітня 2023 року (справі № 465/3716/18).

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2022 року (справа № 293/1061/21), від 15 червня 2023 року (справа № 359/8844/20), від 27 березня 2024 року (справа № 462/2756/18).

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2021 року (справа №616/278/19) викладена правова позиція про те, що строк, впродовж якого спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законом не встановлений, однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР та стаття 1296 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року (справа №924/925/17), від 22 травня 2018 року (справа № 922/1574/17) зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження.

Як слідує з наявних у справі доказів з урахуванням пояснень позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 , його брата, ОСОБА_3 за станом на час її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; а.с.13) належав на праві власності будинок літ. А-1 побудований у 1917 році, колодязь №4 (1/2 частина), які розташовані на неприватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 , (а.с.11,15, 18,19); саме це нерухоме майно ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 , брату позивача, який після її смерті приступив до управління спадковим майном, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав і у 2009 році передав успадковане майно у користування своєму братові, позивачу у справі (а.с.9, 10, 16), який у 2014 році на вказаній земельній ділянці самочинно збудував будинок літ. Б-1, вбиральню літ.В, сарай літ.Г, огорожу №6, хвіртку №5, ворота №7.

У порядку, встановленому положеннями статті 533 ЦК Української РСР, ОСОБА_2 від спадщини в шестимісячний строк не відмовився, він також не відмовився від власності в порядку, визначеному статтею 347 ЦК України.

Отже, з урахуванням встановлених у справі обставин, які стверджують позивач і відповідачі, слід виходити з того, що відповідач ОСОБА_2 набув право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається із будинку літ. А-1, 1917 року побудови, колодязю №4 (1/2 частина) 1977 року побудови, які розташовані на неприватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

У 2009 році ОСОБА_2 надав дозвіл ОСОБА_1 проживати і користуватися в успадкованому будинку, тобто останній заволодів будинком літ. А-1 по АДРЕСА_1 з дозволу і відома особи, яка набула прав на нього в порядку спадкування.

Тобто, ОСОБА_1 (позивач) володіє майном - будинком літ. А-1, 1917 року побудови, колодязем №4 (1/2 частина) 1977 року побудови, які розташовані на неприватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 , за волею власника ( ОСОБА_2 , його рідного брата) і завжди знав, хто є власником.

Наведена обставина виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем заявлена вимога на визнання права власності за набувальною давністю як на будинок літ. А-1, 1917 року побудови, колодязь №4 (1/2 частина), 1977 року побудови, тобто ті об?єкти на які за заповітом набув право його брат ОСОБА_2 , так і на житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 75,3 м.кв., житловою площею 44,1 м.кв., сарай літ.Г, вбиральню літ. В, огорожу №6, хвіртку №5, огорожу №6, ворота №7, тобто ті об?єкти, які він (позивач) самостійно збудував після 2014 року; при цьому житловий будинок літ. Б-1 зведений без дозвільних документів і матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів про те, що цей будинок у встановленому законом порядку введений в експлуатацію.

З огляду на наведене суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для визнання права власності на самочинне будівництво в порядку ст.344 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні цього спору виконав вимоги ст.89, ст.264 ЦПК України та у відповідності до приписів зазначених норм дав належну оцінку встановленим обставин і дослідженим доказам, у рішенні обґрунтував належним чином свої висновки по суті спору.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу адвокатки Іванової Олени Ігорівни, представниці ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов