Справа № 539/5402/24
Провадження № 2/539/216/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 р. Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Коваленко О.А.,

з участю: секретаря Ануфрієвої Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кривошея О.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Янченко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду до відповідача ОСОБА_2 з позовом про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який був розірваний за рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.07.2024 р.

В теперішній час колишній чоловік пред`явив до неї позов про визначення часток майна, що було придбано в період шлюбу, і судовий розгляд справи триває.

ОСОБА_3 бажає незаконного розподілу майна на свою користь, а тому як особисто, так і за допомогою інших близьких людей методом погроз та фізичного насильства змушує її відмовитися від справедливого розподілу майна.

Після рішення суду про розірвання шлюбу, 17.07.2024 р. вітчим колишнього чоловіка ОСОБА_4 вчинив відносно неї домашнє насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, а співмешканка ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 побила її, завдавши легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. На даний час кримінальне провадження перебуває в суді на розгляді.

25.11.2024 р. близько 12.15 год. вона перебувала в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний магазин торгує продуктами харчування, вона часто його відвідує та знайома з деякими працівниками магазину. В цей час біля каси до неї підійшла колишня свекруха, відповідачка ОСОБА_2 , та в присутності касира ОСОБА_6 , інших працівників і відвідувачів почала погрожувати їй та ображати.

Щоб уникнути подальших образ, вона почала своїм особистим мобільним телефоном фотографувати відповідачку.

ОСОБА_2 називала її «падлом», крутила пальцями рук біля скроні своєї голови, показуючи тим самим, що у неї не все добре з головою.

Такі дії відповідачки в присутності сторонніх осіб принизили її честь та гідність і потягли за собою душевні страждання, порушили душевну рівновагу.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати, що відповідачка ОСОБА_2 своїми діями принизила її честь та гідність, та стягнути з останньої на її користь у відшкодування моральної шкоди 20 000,0 грн. і понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши, що позивачка ОСОБА_1 це її колишня невістка, шлюб між нею та сином розірваний. В зазначений день вона дійсно зайшла в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зустрілась з позивачкою, привіталась. Але та відповіла нецензурними словами, тим самим спровокувавши конфлікт. Вона не заперечує, що назвала ОСОБА_1 «падлом», так як за спільне життя із сином вона тривалий час допомагала їх сім`ї, оформлювала майно на невістку, витрачала багато коштів. Психіатричкою її не називала, пальцем біля скроні не крутила, тільки казала, що в неї невротичний стан. В цей час нікого з людей в магазині не було.

Представник відповідачки також вважала позов необґрунтованим та безпідставним.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із сином відповідачки, який було розірвано судом у липні 2024 р. (справа № 539/2237/24).

На теперішній час в суді триває судовий розгляд цивільної справи щодо поділу майна подружжя (справа № 539/3715/24) та кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , співмешканки колишнього чоловіка позички, стосовно завдання останній легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (справа № 539/ 4882/24).

На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивачка надала відеозапис, зроблений зі свого мобільного телефона, від 25.11.2024 р.

При відтворенні даного відеозапису було встановлено, що у зазначеній день в магазині між позивачкою та відповідачкою сталася суперечка, в ході якої остання назвала ОСОБА_1 «падлом» та покрутила пальцем біля скроні своєї голови.

Проте присутність в магазині в цей час сторонніх осіб не зафіксовано.

Допитана судом свідок ОСОБА_7 , завідувачка магазину «Дніпровські Зорі», пояснила, що вона знає сторони як покупців, бачила їх 25.11.2024 р. в магазині, але ніяких образ не чула, так як займалася своєю роботою. Про що розмовляли позивачка та відповідачка, вона не чула.

У даному відео відповідачка використовує вислів «падло».

Відповідно до тлумачення із «Словника української мови» ця термінологія в переносному сенсі означає «підла, негідна людина».

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст.275,297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та її діяльність становить суспільний інтерес. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Окрім наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні за змістом вимоги містяться і у ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, у відповідності до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Враховуючи п.п.15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судом встановлено, що предметом даного позову є визнання дій відповідачки такими, що принижують честь та гідність позивачки.

Відповідно до п.24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Виходячи з наведеного вище, у разі встановлення факту поширення відповідачем інформації про позивача, суду, при вирішенні спору необхідно встановити та належним чином оцінити відповідність змісту поширеної відповідачем інформації, у якій, як вважає позивач, поширені відносно нього недостовірні дані.

Згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та її діяльність становить суспільний інтерес. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

Щодо характеру висловлювань відповідачки та інших її дій, які містили образливі для позивача елементи, суд вдається до рішення ЄСПЛ від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини», де визначено, що, навіть припускаючи, що висловлювання … могли бути визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог .

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, необхідно зазначити наступне.

За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.27 зазначеної вище постанови пленуму Верховного Суду України, способами захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Разом з цим, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог про захист честі та гідності, суд не вбачає підстав і для задоволення позову в частині похідної вимоги про стягнення з відповідачки заявленої позивачем моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 03.03.2025 р.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду О.А. Коваленко