Провадження №: 2/755/536/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Онопрійчук Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд позбавити батьківських прав відповідача відносно її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його донька ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що його онука проживала з матір`ю та її співмешканцем. Відповідач в свою чергу зловживає спиртними напоями, співмешканець відповідача періодично застосовував психологічне насильство відносно дитини. На початку січня 2024 року позивач зазначає, що прийшов навідати онуку та відповідача, але співмешканець відповідача почав застосовувати фізичне насильство щодо нього, а щодо онуки - психологічне, у зв`язку з чим був виклик поліції щодо вчинення домашнього насильства. З того часу ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем. Відповідач з дочкою не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, її інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не утримує. Весь цей час онука проживає разом зі ним і перебуває на повному його утриманні. Відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Вона не має будь-якого спілкування з дочкою та позбавила будь-якого зв`язку з нею. До того ж, 16.04.2024 вона написала заяву про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Тому він звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про тимчасове влаштування ОСОБА_3 , у його родину, у зв`язку з чим був виданий наказ від 24.01.2024 року № 2 «Про тимчасові влаштування дитини». Позивач вважає, що всі ці факти можна вважати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.09.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні; залучено до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації; зобов`язано Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації подати висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання; сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали суду разом із копією позовної заяви з додатками відповідач не отримала, конверт із вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

22.11.2024 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування від 19.11.2024 № 103-9869 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заява про розглядад справи без присутності представника і прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Відповідач не скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву.

04.12.2024 до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі, зазначає що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.12.2024 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок дослідження доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, судові повістки, що неодноразово направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулися до суду неврученими, з відміткою поштового відділення про причини повернення/досилання - «за закінченням терміну зберігання». При цьому, в нотаріально посвідченій заяві від 16.04.2024 ОСОБА_4 зазначає, що не заперечує проти позбавлення її батькеівських прав стосовно її малолітньої дочки ОСОБА_3 .

За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з наданих до суду письмових доказів, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої записані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 3644 (а.с.11).

Згідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, актовий запис про народження №3644, в частині відомостей про батька, проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.5-8).

Відповідно до наказу служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.01.2024 № 2, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштувати до діда ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про народження, НОМЕР_2 , ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , актовий запис №1399 (а.с.18).

Згідно заяв від 09.06.2024, 17.06.2024,16.06.2024 складеними шканцями будинку, де проживає відповідач, адреса: АДРЕСА_1 , остання ніде не працює, сусіди часто викликали працівників міліції через сварки та бійки зі співмешканцем, який погано ставився до дитини. Малолітня дитина відповідача, ОСОБА_7 , на час складання заяв проживає у дідуся (а.с.15-17).

Як вбачається з характеристики на ОСОБА_8 , учениці 7-А класу Ліцею № 176 імені Мігеля де Сервантеса міста Києва, ОСОБА_9 навчається в закладі з першого класу. За роки навчання зарекомендувала себе як хороша учениця. Має достатній рівень знань з усіх навчальних предметів. Виявляє здібності до предметів гуманітарного циклу. Програмний матеріал засвоює на середньому та достатньому рівнях. Домашні завдання виконує. Вміє висловлювати власну думку, відстоювати, та грамотно і спокійно аргументувати. Має високий рівень словникового запасу. Учениця має розвинуту довільну увагу, вільно переключається з одного виду діяльності на інший, вміє зосереджуватись на суттєвих фактах. Рівень самоконтролю середній ближче до високого. Має чудову пам`ять, самостійна, товариська, комунікабельна. Тактовна та ввічлива, у разі потреби допомагає однокласникам, спокійна, не конфліктна, врівноважена. На критику старших реагує адекватно, прислухається до зауважень. Загальний розвиток відповідає віку. Веде активний спосіб життя. Учениця бере активну участь й житті класу та загальношкільних заходах». Середній рівень тривожності, схильна до самопошкоджуючої поведінки, в наявності ознаки хронічних стресових станів, почуття незакінченості, які змінились за останній час у зв`язку з переїздом до дідуся. Складні відносини у сімейному вихованні, які проявляються у негативних переживаннях. Підтримки психоемоційного стану та прийняття в батьківській сім`ї дитина не отримує. Базова потреба у безпеці, любові та приналежності не задовільнені. Відкрита до спілкування з дорослими. Дає високий статус оцінки взаємовідносинам з дідусем, бабусею та братом. Особливо вразлива до стресових ситуацій в силу сформованих особистісних якостей. Мати останнім часом не приділяє достатньої увагу вихованню та навчанню дитини, в класному житті участі не приймає, не охоче підтримує зв`язок з класним керівником (а.с.12).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позивачем, до матеріалів позовної заяви додано копію заяви відповідача ОСОБА_2 від 16.04.2024, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко В.С., в якій вона зазначає, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 (а.с.14).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновком Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 19.11.2024 № 103-9869 визначено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2010 року народження. На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що малолітня з січня 2024 року постійно проживає з дідом ОСОБА_1 , який займається її вихованням та утриманням. На даний час малолітня ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . В квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини. Мати дитини, ОСОБА_2 , з донькою не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. Громадянка не працює, зловживає спиртними напоями, співмешканець матері періодично застосовував психологічне насильство відносно дитини. 16.04.2024 громадянка ОСОБА_2 надала нотаріальну заяву - згоду на позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На засіданні Комісії була присутня малолітня ОСОБА_9 , яка підтримала заяву діда про позбавлення батьківських прав та повідомила, що мати тривалий час не займається її вихованням та утриманням, не цікавиться її життям та здоров`ям (а.с. 32-34).

Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду даного цивільного спору судом було установлено, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо дочки не виконує, матеріальної допомоги не надає, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, моральний і духовний розвиток, не цікавиться її життям, а також відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач нотаріально засвідченою заявою позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав по відношенню до доньки підтримала.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Тобто, відповідач не позбавлена можливості все ж таки змінити своє ставлення до дитини та її виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про надання їй права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України).

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 36, 51, 104, 105, 112, 114, 141, 155, 160, 161, 182, 183, 191 СК України, Конвенцією про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (, Харківське шосе, 4-А, м. Київ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України, батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: