ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/64/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та позивача ОСОБА_1 і його представника адвоката Пашкевич І.А., відповідача ОСОБА_2 і її представника адвоката Шевчука В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/13441/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року, повний текст якого складений 30 жовтня 2024 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шевчук Валентин Олексійович до ОСОБА_1 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що у м. Тернополі та транспортний засіб марки «Mini One», номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що у м. Тернопіль; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що у м. Тернопіль; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини автомобіля марки «Mini One», номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску у розмірі 129046,50 грн припинивши право власності ОСОБА_1 на неї з дня отримання вказаної грошової компенсації.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 07.03.2018 спільно проживав із ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

27.05.2018 у період часу з 14 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв. в салоні транспортного засобу марки Volkswagen моделі Transporter t4, 1998 року випуску, білого кольору, який був припаркований на узбіччі неподалік Міні-маркету «Магніт» (Все для дому), що по АДРЕСА_3 ним було передано ОСОБА_2 (на той момент прізвище ОСОБА_3 ), суму коштів у розмірі 15700 доларів США, а всього на загальну суму 18400 доларів США з метою придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що у м. Тернопіль. За передані ним кошти 29.05.2018 відповідач здійснила часткову оплату за вказану квартиру у розмірі 220400 грн.

01.10.2018 з ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, в якому у них народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому після реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 24.12.2019 здійснила остаточну оплату за придбану квартиру у розмірі 31400 грн.

25.05.2022 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/1952/22, яке було залишено в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.04.2023, шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано.

Позивач зауважує, що з моменту придбання квартири та до листопада 2022 року вони разом із ОСОБА_2 проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що у м. Тернопіль. При цьому, враховуючи той факт, що квартира була у новобудові, він за свої особисті кошті, якими він володів ще до початку спільного проживання із відповідачем та за грошові кошти у розмірі 50000 грн, які він позичав у своїх батьків, особисто купував будівельні матеріали, побутову техніку, електротовари, меблі та інші матеріали для створення належних та комфортних умов для їхнього спільного проживання в квартирі.

Разом з тим, орієнтовно в грудні 2021 року йому стало відомо, що ОСОБА_2 шляхом обману та зловживання довірою привласнила його грошові кошти та без будь-якого погодження із ним зареєструвала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що у м. Тернопіль на власне ім`я, як єдиного власника. З даного приводу 01.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000428 та здійснюється досудове розслідування по вказаному факту.

Також, ОСОБА_2 25.08.2021, тобто під час перебування з ним у шлюбі, використавши значну частину його особистих коштів, переданих їй 27.05.2018 придбала у власність автомобіль марки «Mini One», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, право власності на який відповідач також зареєструвала за собою. Вказаний транспортний засіб перебував у користуванні ОСОБА_2 . Проте, в подальшому йому стало відомо, що відповідач без його згоди продала даний транспортний засіб, при цьому жодної домовленості, щодо продажу автомобіля, між ним та відповідачем досягнуто не було.

Таким чином, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що у м. Тернопіль, придбана повністю за його особисті кошти, у період їхнього спільного з відповідачем проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а автомобіль був придбаний ними в період перебування у шлюбі, таке майно на переконання позивача є спільною сумісною власністю подружжя і має належати їм на праві спільної сумісної власності, в рівних частинах для кожного.

07.09.2023 представник ОСОБА_2 - адвокат Шевчук В.О. подав у суд зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме: залишити у власності ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_3 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_4 , зареєстрований за ним, припинити право спільної сумісної власності на даний автомобіль; залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки MINI ONE 1.6, VIN № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску і припинити право спільної сумісної власності на даний автомобіль.

В обґрунтування вимог вказує, що за час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 ними було спільно набуто майно у вигляді двох автомобілів: автомобіль марки Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_3 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_4 , який 30.03.2019 був зареєстрований за ОСОБА_1 та автомобіль марки MINI ONE 1.6, VIN № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, титульним власником якого по даний час є вона. Водночас, при подачі первинного позову, ОСОБА_1 , не вказав про наявність у нього у власності автомобіля марки Volkswagen моделі Passat. Відтак позивач за зустрічним позовом вважає, що до обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, слід віднести вищезазначені два автомобілі. Позивач за зустрічним позовом зауважує, що вартість даних автомобілів є приблизно однаковою.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2023 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Шевчук В.О. до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя до спільного розгляду з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, об`єднавши позови в одне провадження та присвоївши об`єднаній справі єдиний номер 607/13441/23, провадження 2/607/2771/2023.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, - задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12/100 частин квартири АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 6/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 94/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шевчук В.О. до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, задоволено.

В порядку поділу майна подружжя припинено режим спільної сумісної власності та визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_2 на транспортний засіб марки MINI ONE 1/6, 2011 року випуску, VIN: № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2

В порядку поділу майна подружжя припинено режим спільної сумісної власності та визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Volkswagen моделі Passat, 2010 року випуску, VIN: № НОМЕР_3 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_4 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 805,20 грн сплаченого судового збору.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету надміру сплачений судовий збір у розмірі 2364, 07 грн, сплаченого згідно квитанції АТ «УКРПОШТА» № від 05.08.2023.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2619,90 грн, сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 щодо поділу квартири АДРЕСА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що спірна квартира, як цілісний об`єкт була оплачена за договором 29.05.2018 року у сумі 220400 грн, винятково за рахунок особисто її коштів, в період до реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 .

Збільшення фактичної площі спірної квартири над проектною (будівельною) є наслідком виконання умов договору забудовником і розмір такої зміни не можливо передбачити до моменту виготовлення технічної документації на квартиру.

Сама по собі реєстрація права власності на квартиру після укладення шлюбу сторін не свідчить про те, що квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі та є спільним майном подружжя.

Навіть у разі сплати вартості різниці між проектною площею і фактичною за рахунок спільних коштів подружжя ОСОБА_1 вправі був претендувати тільки на компенсацію половини суми сплаченої за додаткову площу у розмірі 31400 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири та її поділу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_4 . Визнати право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині спірної квартири.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що під час прослуховування в судовому засіданні електронних доказів, а саме аудіозаписів розмов, на яких сторони спілкувалися між собою, ОСОБА_2 визнає факт отримання нею від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 18400 доларів США на купівлю спільної квартири. Сторони узгодили термін повернення ОСОБА_2 коштів які ОСОБА_1 дав на купівлю спірною квартири, які станом на дату звернення до суду повернуті не були.

При цьому, суд першої інстанції, прийшовши до висновку про часткове задоволення позову, повністю відкинув його доводи.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Шевчук В.О. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначив, що не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів підтверджується звукозаписом розмови між сторонами. При розгляді позовної заяви, ретельно було досліджено звукозапис. Дані записи є фрагментарними, нарізками із розмов незрозумілого контексту і є по суті «вирваними» із контексту розмов. При цьому, ОСОБА_1 , розуміючи що він здійснює винятково за власною ініціативою ці записи, шляхом їх компіляції, помилково стверджує що ОСОБА_2 визнає саме борг на придбання квартири і зобов`язується його повернути.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, «що надані позивачем-відповідачем ОСОБА_1 аудіозаписи не підтверджують передачу ним ОСОБА_2 коштів у розмірі 15700 доларів США на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки із їх змісту неможливо достовірно встановити, що розмова між ними ведеться саме про кошти, які були сплачені ОСОБА_2 29.05.2018, як пайовий внесок згідно з договором № 31 про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу та закріплення за ним паю у Обслуговуючому Кооперативі «Житлово-Будівельний кооператив «КАШТАН-БУД» від 14.05.2018».

Також, за даними ДПС за період з 1 кварталу 2015 по 4 квартал 2022 у ОСОБА_1 відсутні відомості про будь-які доходи отриманні ним. Тобто сумнівним є спроможність ОСОБА_1 накопичити дану суму грошових коштів.

Стосовно показань свідків про нібито передачу грошових коштів заявником ОСОБА_2 в сумі 18400 доларів США, на які посилається ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, то абсолютно вірно суд першої інстанції зробив правовий висновок, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт передачі коштів. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02.09.2020 у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пашкевич І.А., подану ними апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній, щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 - заперечили.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Шевчук В.О., у судовому засіданні, подану ними апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи викладені у ній, а апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнали, вважаючи її безпідставною.

Розглянувши справу, в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заявниками рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року оскаржується лише в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_4 . В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Судом встановлено, що 14.05.2018 між Обслуговуючим Кооперативом «Житлово-Будівельний Кооператив «КАШТАН-БУД» та ОСОБА_6 (далі пайовик) укладено Договір № 31 про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу та закріплення за нею паю у Обслуговуючому Кооперативі «Житлово-Будівельний Кооператив «КАШТАН-БУД», за умовами якого за даним договором кооператив за рахунок пайових внесків пайовика здійснює фінансування будівництва квартири АДРЕСА_5 , та зобов`язується забезпечити спорудження та здачу в експлуатацію об`єкту будівництва. Пайовик отримує у власність квартиру АДРЕСА_5 лише за умови виконання своїх зобов`язань у повному обсязі (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1, 2.1.1, 2.1.2 Договору, планова вартість (ціна) «об`єкта будівництва» на день укладення цього Договору складає 220400 грн. Планова вартість «об`єкта будівництва» визначається виходячи з проектної документації. У вартість не включається вартість робіт із внутрішнього оздоблення (шпалери, паркет, плитка, підготовка та побілка стін і стелі), установка внутрішніх дверей, сантехнічних ладів, замково-надвірних пристроїв, електроосвітлювальної арматури, а також підключення всіх комунікацій (електрика, вода та газ) здійснюється тільки до засобу обліку. Планова вартість (ціна) «об`єкта будівництва» розрахована відповідно до проектної площі вказаної в п.1.1 даного договору. Сторони погодили що у разі зміни проектної площі в сторону збільшення більше ніж на 1 м.кв. Пайовик зобов`язаний оплатити вартість надлишкових квадратних метрів.

Оплата виконується пайовиком шляхом перерахування грошових коштів (пайового на розрахунковий рахунок Кооперативу на основі виставлених рахунків в порядку зазначеному даним Договором. Оплата також може бути здійснена будівельними матеріалами, роботами та послугами за погодженням з Кооперативом, у розмірі визначеному п. 2.1 даного Договору (п. 2.2 Договору) (т. 1 а.с. 26-28).

Як вбачається із квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 29.05.2018, ОСОБА_6 перерахувала на рахунок КАШТАН ЄЮК ОК кошти у розмірі 220400 грн, призначення платежу: сплата пайового внеску ОСОБА_6 згідно з договором № 31 від 14.05.2018 (т. 1 а.с. 24).

Згідно з довідкою № 31 від 14.05.2018, виданою Обслуговуючим Кооперативом «Житлово-Будівельний Кооператив «КАШТАН-БУД», станом на 14.05.2018 вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_6 , проектною площею 55,1 кв.м., оплачена ОСОБА_6 повністю в сумі 220400 грн. Вартість квартири є фіксовано і зміні не підлягає (т. 2 а.с. 185).

01.10.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб (актовий запис № 22), у зв`язку із чим остання змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим 01.10.2018 виконавчим комітетом Смизької сільської ради Дубенського району Рівненської області (т. 1 а.с. 12).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2022 у справі № 607/1952/22, яке постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.04.2023 залишено без змін, розірвано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01.10.2018 Виконавчим комітетом Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області, актовий запис 22 (т. 1 а.с. 16-21).

Відповідно до довідки № 28 від 24.12.2019, виданої Обслуговуючим Кооперативом «Житлово-Будівельний Кооператив «КАШТАН-БУД», станом на 24.12.2019 вартість перевищення фактичної площі двокімнатної квартири АДРЕСА_7 згідно технічного паспорта над проектною площею, вказаною в договорі, оплачена ОСОБА_6 повністю в сумі 31400 грн (т. 1 а.с. 25).

Як слідує із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195825727 від 10.01.2020, за ОСОБА_2 27.12.2019 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 58,8 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер: 28, виданий 19.11.2019, видавник Обслуговуючий Кооператив «Житлово-Будівельний Кооператив «КАШТАН-БУД» (т. 1 а.с. 22-23).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 157, виданою 12.03.2020 Смизькою селищною радою Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 з 21.12.2011 по теперішній час (т. 1 а.с.15).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, виготовленого 26.11.2019 ТОВ «Тернопільське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_4 має загальну площу 58,8 кв.м., житлову площу 32,7 кв.м. та складається з: коридора - 8,5 кв.м.; ванни - 3.1 кв.м.; туалету 1,5 кв.м.; кухні - 13,0 кв.м.; житлової кімнати - 15,3 кв.м., житлової кімнати - 17,4 кв.м (т. 1 а.с. 29-33).

Згідно відповіді Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Рівненській області № 11404/5/17-00-12-01-04 від 13.10.2023, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/13441/23 від 04.10.2023, згідно відомостей центральної бази даних ДРФО ДПС України інформація про отримані доходи громадянина ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2015 по 4 квартал 2022 відсутня.

Як вбачається з довідки № 2 виданої 01.09.2024 ТОВ «МАГІСТР-Д», ОСОБА_2 працює в ТОВ «МАГІСТР-Д» з 01.09.2016, на даний час займає посаду бухгалтер та її дохід за період з 01.09.2016 по 31.05.2019 склав 356080 грн (т. 2 а.с. 186).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01.06.2023 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 195 КК України, № кримінального провадження 0000170, за заявою ОСОБА_1 від 01.06.2023. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення слідує, що 26.04.2023 до Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 20 год. його колишня дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в телефонному режимі словесно погрожувала йому та його матері (т. 1 а.с. 38).

Згідно витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01.07.2023 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, № кримінального провадження 0000428, за заявою ОСОБА_1 від 30.06.2023. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що 30.06.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 27.05.2018 його дружина ОСОБА_2 шляхом обману заволоділа його грошовими коштами в особливо великих розмірах (т. 1 а.с. 39).

Також ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи квитанції АТ КБ «Приватбанк» про оплату комунальних послуг: ТОВ «Тернопільелектропостач» (о.р. ), ПрАТ «Тернопільміськгаз», ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» (о.р. 89628); ФОП ОСОБА_8 (о.р. № 6742); Тернопільводоканал (о.р. НОМЕР_6 ); ТОВ «Янтар сервіс» (л.с. 245796), які датовані 2020, 2021, 2022 роками.

Крім того, на підтвердження здійснення ремонтних робіт та купівлі будівельних матеріалів, побутової техніки, електротоварів, меблів та інших матеріалів для облаштування квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи ряд квитанцій, накладних, рахунків на оплату та платіжних інструкцій за період 2020-2022 роки.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 щодо існування між ним та ОСОБА_2 відносин, притаманних подружжю у період з березня 2018 року до жовтня 2018 року, а саме: наявність спільного бюджету, спільного харчування, участі у спільних витратах, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Також, ОСОБА_1 не доведено, що кошти у розмірі 220400 грн, які були витрачені на оплату дольової участі спірної квартири, були його особистими коштами, оскільки у період з 1 кварталу 2015 по 4 квартал 2022 року відсутня інформація про отримання доходів ОСОБА_1 .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, ому вирішення питання про належність та допустимість таких доказів є обов`язком при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною.

Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 244/4801/13-ц, від 28.11.2018 у справі № 127/11013/17, від 16.01.2019 у справі № 343/1821/16-ц, від 27.02.2019 у справі № 522/25049/16-ц, від 27.03.2019 у справі № 354/693/17-ц, від 17.04.2019 у справі № 490/6060/15-ц, від 15.08.2019 у справі № 588/350/15, від 23.09.2019 у справі №279/2014/15-ц, від 10.10.2019 у справі № 748/897/18, від 11.12.2019 у справі № 712/14547/16-ц, від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17, від 18.12.2019 в справі № 761/3325/17-ц, від 24.01.2020 у справі № 490/10757/16-ц, від 09.11.2020 у справі № 757/8786/15-ц, від 03.11.2022 у справі № 361/4744/19, від 17.08.20230 у справі № 348/1829/16, від 04.12.2023 у справі № 543/563/22.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до статті 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Отже, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Тобто той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Отже, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 посилається на те, що з 07.03.2018 спільно проживав із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. При цьому, кошти у розмірі 220400 грн, які були внесені ОСОБА_2 при купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 були його особистими коштами, які були ним передані ОСОБА_2 27.05.2018, а інша частина коштів за спірну квартиру у розмірі 31400 грн була внесена під час їхнього перебування у шлюбі, а відтак вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача ОСОБА_1 щодо існування між ним та відповідачем ОСОБА_2 відносин, притаманних подружжю у період з березня 2018 року до жовтня 2018 року, а саме: наявність спільного бюджету, спільного харчування, участі у спільних витратах, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Судом першої інстанції надана належна оцінка показам свідків, допитаних в судовому засіданні, а також виписці по рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ ПриваБанк за період з 02.01.2018 по 31.12.2018.

Матеріалами справи підтверджено, що у період перебування з ОСОБА_1 у шлюбі, 27.12.2019 ОСОБА_2 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_6 .

Поряд з цим, Договір № 31 про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу та закріплення за ним паю у Обслуговуючим Кооперативом «Житлово-Будівельний Кооператив «КАШТАН-БУД» від 14.05.2018 було укладено між ОСОБА_2 та Обслуговуючим Кооперативом «Житлово-Будівельний Кооператив «КАШТАН-БУД» до реєстрації шлюбу.

За умовами п.п. 1.1, 1.2 Договору, за даним договором Кооператив за рахунок пайових внесків Пайовика здійснює фінансування будівництва квартири АДРЕСА_5 , та зобов`язується забезпечити спорудження та здачу в експлуатацію об`єкту будівництва. Пайовик отримує у власність квартиру АДРЕСА_8 лише за умови виконання своїх зобов`язань у повному обсязі.

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_9 сплатила на рахунок Обслуговуючим Кооперативом «Житлово-Будівельний Кооператив «КАШТАН-БУД» кошти: до реєстрації шлюбу 29.05.2018 у розмірі 220 400 грн; після реєстрації шлюбу 24.12.2019 кошти у сумі 31 400 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 на виконання умов договору про пайову участь у будівництві квартири АДРЕСА_6 сплатила власні кошти у розмірі 220 400 грн, а решта внеску грошових коштів у розмір 31 400 грн здійснювалося подружжям під час спільного проживання, внаслідок спільної праці та ведення спільного господарства, побуту, а також виконання взаємних прав та обов`язків.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції абсолютно не надав правової оцінки наявним доказам, зокрема аудіозаписам та показам свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які є батьками позивача, на підтвердження обставин отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 суми грошових коштів в розмірі 15700 доларів США, оскільки поясненнями сторони та показами свідків не може доводитися факт передачі коштів.

Разом з тим, як вбачається з відповіді Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Рівненській області № 11404/5/17-00-12-01-04 від 13.10.2023, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/13441/23 від 04.10.2023, згідно відомостей центральної бази даних ДРФО ДПС України інформація про отримані доходи громадянина ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2015 по 4 квартал 2022 відсутня.

Також не заслуговують на увагу посилання заявниці ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що спірна квартира, як цілісний об`єкт був оплачений за договором винятково за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 , в період до реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , тому подальша зміни характеристик площі є наслідком будівельної діяльності кооперативу та жодним чином не залежала від її волі, оскільки як вбачається із п. п. 2.1. та 2.1.2 Договору № 31 від 14 травня 2018 року укладеного між ОБ ЖБК КАШТАН-БУД планова вартість (ціна) об`єкта будівництва на день укладення цього договору складає 220400 грн. Проте планова вартість (ціна) об`єкта будівництва розрахована відповідно до проектної площі вказаної в п. 1.1 даного договору і сторони погодили, що у разі зміни проектної площі в сторону збільшення більше, ніж на 1 м.кв. пайовик зобов`язаний оплатити вартість надлишкових квадратних метрів.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень та зроблено правильний висновок про те, що джерелом походження частини коштів на придбання спірної квартири є особисті кошти ОСОБА_2 , однак оплата за зміну проектної площі квартири, що становить 12,47 %, була здійсненна подружжям під час їх спільного проживання, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Інші доводи апеляційних скарг не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 березня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів