СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23155/24

пр. № 2/759/1211/25

17 лютого 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Бондарчук М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиції сторін

Аргументи позивачки

31 жовтня 2024 року до Святошинського районного суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана 30 жовтня 2024 року адвокаткою Газізовою Ю.Л., до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтований тим, що:

- з 26 серпня 2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі; рішенням Святошинського районного суду міста Києва в справі № 459/17080/24 від 25 вересня 2024 року шлюб між сторонами розірваний;

- ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- на сьогодні діти проживають разом з позивачкою;

- ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає; його дохід є мінливим, він офіційно непрацевлаштований, працює водієм таксі.

У зв`язку з наведеним просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000,00 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення кожною дитиною повноліття.

17 лютого 2025 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивачки, адвокатка Межова К.П., подала заяву, в якій просила визначити позовні вимоги в розмірі 4 500,00 гривень.

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилася. 17 лютого 2025 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивачки, адвокатка Межова К.П., подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та участі позивачки.

Позиція відповідача

10 січня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшов відзив на позовну заяву, поданий адвокатом Тимцясьом Р.А.

Відзив обґрунтований тим, що:

- відповідач надає і завжди надавав матеріальну допомогу своїм дітям;

- з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України відповідач втратив роботу і постійний заробіток, у зв`язку з чим перебуває на утриманні своїх батьків, які досягли пенсійного віку;

- заявлений розмір аліментів відповідач уважає завищеним; позивачка разом з дітьми перебуває на території Федеративної Республіки Німеччини, де отримує соціальну допомогу в розмірі 1400 євро на місяць на трьох осіб, працює в онлайн школі в Україні, а також має роботу в Німеччині; у 2024 році придбала транспортний засіб.

З огляду на викладене, просив у позові відмовити.

17 лютого 2025 року, до початку розгляду справи по суті, представник відповідача подав заяву про часткове визнання позову, в частині стягнення аліментів у сумі 4 500,00 гривень на кожну дитину щомісячно.

У судове засідання відповідач та його представник не з`явилася. 17 лютого 2025 року, до початку розгляду справи по суті, представник відповідача подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі відповідача.

ІІ. Процесуальні дії суду

06 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з ненаданням позивачкою довідки про реєстрацію за місцем проживання позивачки та її сина, ОСОБА_4

21 листопада 2024 року суддя повторно залишив позовну заяву без руху, зобов`язавши позивачку надати довідку про реєстрацію за її місцем проживання

29 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання на 13 січня 2025 року.

З метою підготовки позивачкою відповіді на відзив, судове засідання, призначене на 13 січня 2025 року, суд відклав на 17 лютого 2025 року

Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку з розглядом справи без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Обставини, які встановив суд

26 серпня 2005 року позивачка і відповідач зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 11.01.2006, актовий запис № 1548 від 26.08.2005 (а.с. 14).

Відповідно до заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року в справі № 759/17080/24, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.08.2005 у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1548, розірваний (а.с. 18-19). За відкритими даними з Єдиного державного реєстру судових рішень указане рішення набрало законної сили 28.10.2024.

Позивачка і відповідач є батьками двох дітей:

- неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 26.02.2009, актовий запис № 623 (а.с. 14);

- малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 18.03.2016, актовий запис № 887 (а.с. 15).

Згідно з довідкою про реєстрацію за місцем проживання від 07.04.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 02.04.2022 (а.с. 16-17).

Згідно з довідкою про реєстрацію за місцем проживання від 07.04.2022 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 02.04.2022 (а.с. 36-37).

Згідно з довідкою про реєстрацію за місцем проживання від 07.04.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 02.04.2022 (а.с. 43-44).

ІV. Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку (пункти 2 частини другої статті 18 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 51 Конституції України встановлює обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини перша-третя статті 181 СК України).

Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Системне тлумачення зазначених норм свідчить, що:

- право на одержання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина;

- обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним. Його виконання не може залежати від будь-яких чинників чи обставин, як-то: відсутність доходу у платника аліментів, відсутність вини платника аліментів, наявність виконавчого документа на примусовому виконанні, наявність інших дітей, у тому числі повнолітніх;

- СК України визначає єдину підставу звільнення платника від сплати аліментів - наявність у дитини такого доходу, який повністю забезпечує її потреби та перевищує дохід кожного з батьків, що підтверджено рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина перша статті 206 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

V. Оцінка і висновки суду

У справі, що розглядається:

- 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000,00 гривень на кожну дитину щомісячно;

- надані ОСОБА_1 докази беззаперечно підтверджують, що неповнолітні діти сторін проживають разом із нею, тому позивачка вправі вимагати покладення на відповідача аліментних зобов`язань;

- ОСОБА_2 позов визнав частково, погодився на стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 4 500,00 гривень на кожну дитину щомісячно;

- із зазначеним розміром аліментів ОСОБА_1 погодилася.

З урахуванням обставин, визначених у ст. 182 СК України, та з огляду на те, що часткове визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі 4 500,00 гривень на кожну дитину щомісячно забезпечить ефективний захист порушеного права позивачки на утримання дітей, що свідчитиме про вирішення завдань цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково.

VІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, за подання цього позову позивачка звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Доказів звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 778,63 грн (9 000,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 1 211,20 грн (сума судового збору, яку мала би сплатити позивачка, якби не була звільнена від його сплати) / 14 000,00 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 778,63 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 30 жовтня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 30 жовтня 2024 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 778,63 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Повне рішення суду складене 24 лютого 2025 року.

Суддя Ю.В. Кравченко