Справа № 545/4939/24
Провадження № 2/545/308/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2025 р. м. Полтава
Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.

за участю секретаря Пінчук З.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката Остапенка А.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача- адвоката Баленка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє за себе та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ям,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє за себе та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернулася о суду з вищевказаним позовом, обґрунтування якого зазначила, що 27.08.2023 року близько 10 год. 10 хв., ОСОБА_2 , керуючи легковим автомобілем Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з с. Заворскло Полтавського району, в напрямку до автодороги «Портнівка-Козельщина», під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з головною дорогою «Портнівка-Козельщина», повністю зупинився, і надалі, перед виїздом на вказане перехрестя, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, відновив рух, виконуючи маневр лівого повороту, не дав дорогу легковому автомобілю ВА3 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався по головній дорозі «Портнівка- Козельщина» в напрямку с. Козельщина, виїхав на його смугу для руху, чим створив небезпеку для руху та допустив зіткнення з його автомобілем. Внаслідок вказаної ДТП тілесні ушкодження отримали водій та пасажири автомобіля ВА 32101 ОСОБА_4 (тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості), ОСОБА_1 (легкі тілесні ушкодження) та трирічна дитина ОСОБА_3 (легкі тілесні ушкодження). У березні 2024 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002348 від 27.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.05.2024 р. у справі № 545/1175/24, яка набрала законної сили, обвинуваченого ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілим ОСОБА_4 , а кримінальне провадження закрито. Завдана особисто потерпілому ОСОБА_4 моральна шкода, яку він оцінив у 100000,00 грн., була відшкодована відповідачем у спосіб передачі майнових прав (передачі оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) на легковий автомобіль марки DAEWOO, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Водночас, даним кримінальним правопорушенням моральну та фізичну шкоду було завдано не лише водію ОСОБА_4 , який отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, але й ОСОБА_5 та її сину- ОСОБА_3 , який в момент ДТП перебував поруч з нею на задньому пасажирському сидінні легкового автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Будь-якого відшкодування на їх користь відповідач не сплачував. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Тому як постраждала у даній ДТП вважає необхідним пред`явити позов про відшкодування завданої їй особисто та її дитині моральної шкоди.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. кожному, ОСОБА_1 виходила з того, що на день ДТП- 27.08.2023 року вона перебувала на 20-му тижні вагітності. В момент зіткнення транспортних засобів, зі старшим трирічним сином перебували на задньому пасажирському сидінні легкового автомобіля ВАЗ 2101, яким керував її чоловік, з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від удару автомобіль відкинуло на узбіччя, а вона з сином по інерції перемістилися вперед по салону. Вона вдарилася об пасажирське сидіння та вітрове скло, залишившись в салоні автомобіля, на мить втратила свідомість, але швидко прийшла до тями. Побачила свого трирічного сина біля важеля коробки передач, його обличчя було в крові, в області його правої щоки, чола та вуха- рвані рани. Дитина була дуже налякана і плакала. Чоловік був затиснутий на передньому ведійському сидінні, скаржився на біль у ногах і кричав, щоби вона з дитиною швидше залишили автомобіль. В той момент вона пережила дуже сильне емоційне потрясіння, відчула біль у спині та правій руці, сильне запаморочення та нудоту, не мала сил самостійно відчинити пасажирські дверцята, які ймовірно заклинило. Надалі, до автомобіля підійшов відповідач, відчинив пасажирські дверцята та відійшов у бік. Вона з дитиною самостійно вилізли з понівеченого автомобіля і вона почала витирати дитині обличчя, зупиняти кровотечу. На місці ДТП почали зупинятися інші автомобілі, а їхні водії та пасажири стали надавати нам допомогу. Чоловіки спільними зусиллями відчинили водійські дверцята та витягли чоловіка, хтось із присутніх викликав швидку медичну допомогу.

Каретою швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 була транспортована до 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтави, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 30.08.2023р. ОСОБА_3 був доставлений до Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтави, де разом з матір`ю позивачки перебував на стаціонарному лікуванні до 30.08.2023 р. Увесь час лікування вона була змушені відчувати всі ті побутові, фізичні, а також психологічні незручності, які пов`язані з перебуванням в лікарні, оглядами лікарів та прийомом лікуванням. Вона з сином обоє отримали ушкодження здоров`я, які згідно висновкам судово-медичних експертів № № 808, 807 за ступенем тяжкості були віднесені до легких тілесних ушкоджень. Зокрема, їй діагностували і експертним шляхом підтвердили закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, гематоми м`яких тканин верхньої губи справа, забій, часткове пошкодження медіального та латерального доступів правого ліктьового суглобу та гематоми м`яких тканин нижньої третини правого плеча, правого ліктьового суглобу та верхньої третини правого передпліччя і т. ін. Дитина позивачки отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, рвану рану правої щоки (шрами шкіри правої щічної ділянки та гіперпігментації шкіри чола зліва, які є наслідком загоєння ран м`яких тканин і пошкрябин шкіри). З приводу ушкодження щічної ділянки (рваної рани щоки) лікарями під загальним знеболенням дитині було накладено шви. Водночас, в момент ДТП характер та ступень тяжкості завданих тілесних ушкоджень, а також доля ненародженої дитини, адже позивач перебувала у стані вагітності, були для неї абсолютно неочевидні, що викликало у неї додаткове сильне душевне хвилювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила дитину. Увесь цей час, з моменту ДТП і до моменту народження дитини, вона надмірно хвилювалася як за перебіг вагітності, так і за стан здоров`я дитини, зокрема, переживала, щоб наслідки ДТП не відобразилися на стані внутрішньоутробного розвитку. Обличчя ОСОБА_3 до сьогодні має сліди ушкодження у вигляді шрамів. Через це дитина має проблеми у спілкуванні з однолітками: одні діти просто запитують його про походження шрамів, а інші- кепкують (насміхаються) над ним. Через це і не тільки, син часто згадує про минуле ДТП, з певним острахом сідає в автомобілі. Після ДТП відповідач не надто цікавився станом їх здоров`я, а більше переймався за власну долю і відповідальність, також ніякої допомоги під час досудового розслідування у справі не надавав.

Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою корить моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., та 100000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 11.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.01.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, на підставі обставин викладених в позовній заяві.

Представник позивача- адвокат Остапенко А.І. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги, визнав частково вказавши, що може відшкодувати по 20 тисяч кожному, оскільки скрутне матеріальне становище.

Представник відповідача- адвокат Баленко Р.В., підтримав позицію відповідача, вказав ,що не згоден з розміром моральної шкоди, оскільки злочин не умисний.

Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2,4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 13). 27.08.2023 року близько 10 год. 10 хв., ОСОБА_2 , керуючи легковим автомобілем Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з с. Заворскло Полтавського району, в напрямку до автодороги «Портнівка-Козельщина», під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з головною дорогою «Портнівка-Козельщина», повністю зупинився, і надалі, перед виїздом на вказане перехрестя, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, відновив рух, виконуючи маневр лівого повороту, не дав дорогу легковому автомобілю ВА3 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався по головній дорозі «Портнівка- Козельщина» в напрямку с. Козельщина, виїхав на його смугу для руху, чим створив небезпеку для руху та допустив зіткнення з його автомобілем. Внаслідок вказаної ДТП тілесні ушкодження отримали водій та пасажири автомобіля ВА 32101 ОСОБА_4 (тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості), ОСОБА_1 (легкі тілесні ушкодження) та трирічна дитина ОСОБА_3 (легкі тілесні ушкодження). У березні 2024 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002348 від 27.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.05.2024 р. у справі № 545/1175/24, яка набрала законної сили, обвинуваченого ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілим ОСОБА_4 , а кримінальне провадження закрито (а.с. 17). Завдана потерпілому ОСОБА_4 моральна шкода, яку він оцінив у 100000,00 грн., була відшкодована відповідачем у спосіб передачі майнових прав (передачі оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) на легковий автомобіль марки DAEWOO, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 19).

Як зазначає позивач, даним кримінальним правопорушенням моральну та фізичну шкоду було завдано ОСОБА_5 та її сину- ОСОБА_3 , який в момент ДТП перебував поруч з нею на задньому пасажирському сидінні легкового автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Будь-якого відшкодування на їх користь відповідач не сплачував. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

ОСОБА_1 у результаті ДТП отримала легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта № 808 від 04.09.2023 року (а.с. 23-24а), та проходила лікування з діагнозом: ЗЧМТ (27.08.2023р.), струс головного мозку, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 5823 (а.с. 21). Малолітній ОСОБА_3 проходив лікування з діагнозом ДТП, ЗЧМТ, струс головного мозку (а.с. 25) та йому 27.08.2023р. було проведено операцію- ПХО рани (рваної рани правої щоки (а.с. 26). Згідно висновку експерта № 807 від 04.09.2023р. ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження (а.с. 28-29).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного суду України від 19.12.2019 року у справі № 520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти- це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Відповідно до вимог частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлені протиправні дії відповідача ОСОБА_2 , які містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Як зазначає сторона позивача, ОСОБА_1 та її малолітньому сину- ОСОБА_3 внаслідок протиправних дій відповідача була завдана моральна шкода, яку оцінюють по 100000,00 грн. кожному.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнала ОСОБА_1 , суд враховує, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача.

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до положення п. 9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та об`єм заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь їх доведеності і вважає за необхідне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 - 50000,00 грн., та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 - 100000,00 грн.. і такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості та є адекватним нанесеній моральній шкоді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє за себе та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ям - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , моральну шкоду у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , моральну шкоду у розмірі 100000,00 (сто тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 05.03.2025 року.

Суддя: Т. О. Зуб