РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участі секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Коваля А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2024 до Корольовського районного суд м.Житомира надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у якій позивач просить стягнути з Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на його користь 17000,00 грн. моральної (немайнової) шкоди, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 23.02.2012 р. він перебуває у трудових відносинах з AT "Житомиробленерго". 01.03.2022р. його було звільнено відповідно до наказу №446-к від 04.05.2022 згідно п.4 ст.40 КЗпП України (прогул).

07.08.2024 Житомирський апеляційний суд визнав наказ про його звільнення незаконним та таким, що порушив його право на працю. Тому, вищезазначений наказ був судом скасований та його було поновлено на роботі.

З огляду вищезазначених обставин вбачається, що відбулось незаконне звільнення з роботи, що згідно листа Міністерства праці і соціальної політики України від 20.12.2001. №06/2-4/169 завжди являється грубим порушенням законодавства про працю.

Відповідач своїми неправомірними діями завдав позивачу моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях та негативних змінах в його житті, негативних явищах, які почали відбуватись з ним та його сім`єю. Був повністю змінений спосіб та стиль життя, що призвело до стресу. До звільнення позивач відпрацював на підприємстві 10 років. Мав заохочення та не мав жодного стягнення. За цей час, в робочому колективі у нього склалися добрі стосунки з колегами, як життєві так і професійні. Окрім заробітку, робота в його житті займала важливе місце, оскільки була можливість спілкування з людьми, отриматии досвід, духовний ріст.

Незаконне звільнення позивача з роботи відбулось водночас, у сукупності вкрай негативних факторів: військовий стан в країні, дві складні хірургічні операції у дружини з наслідками тривалої реабілітації. Позивача повністю охопив стан відчаю і невизначеності. З`явились серйозні труднощі з реалізацією права щодо працевлаштування на іншу роботу, а саме, були неодноразові спроби працевлаштуватись, однак роботодавці не хотіли укладати трудовий договір з людиною, яку було звільнено за прогул.

Щоб відновити попередній стан, позивачу прийшлося звернутись до суду за захистом свого права на працю, на що було витрачено вкрай багато зусиль (перша та апеляційна судові інстанції) та витрачено дуже багато часу - 27 місяців. Цей час був часом постійного нервування та психологічного напруження. Рішення першої судової інстанції стало для його черговим стресом. Явно вбачався формальний підхід суду до справи. Ця подія ввела позивача в стан глибокого відчаю, розчарування та з`явилося відчуття несправедливості. І це все після того, що він почув від представника відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції. Зокрема на запитання судді до представника відповідача щодо того, як той розуміє позицію позивача щодо заявленого ним позову відповів, що позивач хотів збагатитися. Таку відповідь представник відповідача надав суду, знаючи, що в матеріалах справи знаходиться заява позивача до голови AT "Житомиробленерго" про його ініціативу щодо призупинення трудового договору, що на той час дозволяло законодавство. Таке пояснення суду від представника відповідача дуже образило позивача та було принижено його честь та гідність. Вказане обумовлено також тим, що позивач проходив службу в державній пожежній охороні УМВС України та в державній кримінально-виконавчій службі України. Умови проходження служби в цих структурах, в подальшому негативно відображаються як на фізичному так і психологічному здоров`ї. В своєму висновку неодноразово зазначав Конституційний Суд України, що служба у Збройних Сил України інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя, здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац 2 п.З мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, абзац 4 п.З мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Замість того, щоб приділити увагу дружині, яка після останньої реабілітації, так і не змогла вийти на роботу позивач, 27 місяців займався тим, щоб поновити своє порушене право на працю та відновити той життєвий стан, який був до незаконного звільнення.

27 місяців в стані негативних переживань та емоцій, змістом яких став внутрішній біль, мука, тривога, страх за майбутнє, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості та невизначеності.

Позивач вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 17 000,00 грн. - це ті кошти, які частково зможуть вплинути на відновлення його психологічного стану та хоча б, частково послабити психологічну напругу в сім`ї. А ні вибачення, а ні шкодування за те, що його незаконно звільнили він від роботодавця не отримав та не відчув. Це стало однією із причин написати заяву на звільнення за власним бажанням, в той же день, коли ознайомився з наказом про його поновлення на роботі.

Ухвалою від 29.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

06.01.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що позивачем не доведено самого факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача, а також не визначено з чого позивач виходив, визначаючи розмір заподіяної шкоди. Вважає що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки у позовній заяві не доведено обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначив позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 17000,00 грн. В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо завдання йому моральної шкоди яка полягає в моральних стражданнях та негативних змінах в житті, негативних явищах, які почали відбуватись із ним та його сім`єю. У позовній заяві позивач посилається на моральні страждання, тривогу, занепокоєння, стрес тощо які пов`язані з певними подіями, однак жодних належних і достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин не надає до позовної заяви. Наприклад позивач не надав документи, які підтверджували б його звернення за медичною допомогою до лікаря із вищевказаними симптомами та лікар підтвердив би наявність у позивача даних симптомів, а також не надав документи, що підтверджували б проходження позивачем курсу лікування за призначенням лікаря (а.с.49-52).

Позивач в судовому засіданні повідомив про готовність до розгляду справи по суті, заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Коваль Д.А. у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав заявлених у відзиві. Повідомив, що після поновлення на роботі позивач жодного разу на робоче місце не з`явився. Присуджена судом до стягнення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 417 300,80 грн виплачена з утриманням всіх обов`язкових платежів.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 лютого 2012 року ОСОБА_1 , згідно наказу №376-к від 21.02.2012 прийнято на роботу у ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" на посаду охоронника служби охорони, яке у подальшому було перейменовано на АТ "Житомиробленерго", що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.20-23).

Відповідно до копії наказу №446-к про припинення трудового договору від 04 травня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 01 березня 2022 року, причина звільнення: прогул, (у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) п. 4 ст. 40 КЗпП України, 01.03.2022 вважається прогулом.

23.12.2022 року позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом про поновлення на роботі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 07.08.2024 року по справі №296/9400/22 рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2024 року та додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ №446-к від 04 травня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника служби охорони та технічного захисту Акціонерного товариства "Житомиробленерго" з 01 березня 2022 року. Стягнуто з Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 417300,80 грн з утриманням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів. Вирішено питання судових витрат (а.с.24-33).

На виконання рішення суду наказом АТ "Житомиробленерго" №677-к від 09 серпня 2024 року скасовано наказ від 04 травня 2022 року №446-к про звільнення ОСОБА_1 . Наказано поновити ОСОБА_1 на попередній роботі на робочому місці охоронника 1 розряду служби охорони та технічного захисту з 01 березня 2022 року з місячною тарифною ставкою 9320 грн, календар індивідуальний, форма оплати місячна тарифна ставка/години. Виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.53).

З платіжних інструкцій АТ "Житомиробленерго" вбачається, що на користь позивача було перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 417300,80грн, з яких сплачені обов`язкові платежі (а.с.54,55,56,57,58,59).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із статтею 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

За результатами розгляду справи №296/9400/22 судом апеляційної інстанції встановлено, що звільнення ОСОБА_1 у 2022 році є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях "Тома проти Люксембургу", "Калок проти Франції" (2000) та "Недбала проти Польщі", Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Разом з тим, враховуюється, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено факт порушення його законних прав, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, тривалості відновлення порушених трудових прав, оскільки позивач упродовж багатьох місяців був позбавлений заробітної плати, докладав зусиль щодо відновлення своїх порушених прав в судовому порядку, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, який вказаний позивачем у розмірі 17 000,00 грн., є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

При цьому суд виходить з того, що позивач тривалий час не звертався до суду за захистом порушеного права. Позичав був звільнений у травні 2022 року, а звернувся лише в кінці грудня місяця 2022 року. Позивачем не надано доказів його звернення щодо працевлаштування та відмови йому в цьому іншими роботодавцями з причин звільнення за прогул. Суд також зазначає, що доводи позивача про складність періоду в його житті, який припав на момент звільнення, зокрема хвороба та лікування дружини, також не підтверджуються будь-якими доказами.

Оцінюючи доводи щодо тривалого періоду відновлення свого права, втрати нормальних життєвих зв`язків та перенесених у зв`язку з цим моральних страждань, суд враховує, що незважаючи на поновлення на посаді, позивач так і не приступив до виконання своїх обов`язків і написав заяву про звільнення відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. Вказана обставина ставить під сумнів твердження позивача про особливе місце, яке займає робота та посада, в житті позивача. В свою чергу тривалість вирішення спору в суді без доведення того, що цьому сприяла протиправна поведінка відповідача, не є обставиною, яка впливає на розмір завданої шкоди. Доводи позивача, що під час розгляду справи в суді йому також було завдано моральної шкоди висловлюваннями представника відповідача, зробленими на адресу позивача, не стосуються предмета спору. Відшкодування моральної шкоди пов`язано з фактом звернення до суду з метою поновлення порушеного права, а не з обставинами розгляду такої справи в суді.

Суд звертає увагу, що час та зусилля, які довелося потратити позивачу на відновлення свого права на працю, були компенсовані виплатою у виді середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 417300,80грн, яка є також адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції, в т.ч. за завдану моральну шкоду.

Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з відповідача та вважає, що грошова сума у розмірі 1700,00 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану незаконним звільненням моральну шкоду.

Доводи відповідача про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, так як незаконність звільнення доведено преюдиційним судовим рішенням в цивільній справі №296/9400/22, що згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню.

Судові витрати.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір за позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 3028,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Проте, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140,00 грн).

Отже, позивачем при поданні позовної заяви було внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотання особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином позивач має право звернутися до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 121,12 грн.

Керуючись, ст.ст. 2,5,12,19, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 267, 278-279,352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на користь ОСОБА_1 1700,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 302,8 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Житомиробленерго", адреса: м. Житомир, вул. Косенка Віктора, 32/8, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 05.02.2025