Справа № 183/2038/25
№ 2-н/183/184/25
У Х В А Л А

05 березня 2025 року м. Самар

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецький Д.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

03 березня 2025 ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Заяву про видачу судового наказу подано представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Задерецьким Віталієм Анатолійовичем в електронній формі в системі «Електронний суд».

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказ, з огляду на наступне.

В силу приписів ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Так, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ч. 1 ст. 160 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу визначені ст. 163 ЦПК України.

Зокрема, згідно з п. 4-5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, заявник ОСОБА_1 у заяві про видачу судового наказу зазначила свою адресу реєстрації: АДРЕСА_1 (без зазначення квартири), проте доказів на підтвердження цьому не надала (Витяг з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання, довідка, довідку про довідка про склад сім`ї).

Разом з тим, з відповіді № 1172679 від 05.03.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з 15.07.2019 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановлено, що боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Дата реєстрації: 22.08.2006 року, що підтверджується відповіддю № 1172666 від 05.03.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру.

У заяві про видачу судового наказу заявник вказала, що дитина постійно проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

В той же час, до заяви не долучено документів на підтвердження зареєстрованого місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також у заяві не зазначено, де саме проживає дитина та не надано доказів на підтвердження її фактичного місця проживання.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З аналізу положень ч. 3 ст. 181, ч. 5 ст. 183 СК України вбачається, що право на звернення до суду із заявою в порядку наказного провадження про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина, та на утриманні якого вона знаходиться.

Отже, факт/обставина щодо того, з ким проживає дитина має значення для вирішення справи даної категорії, з огляду на те, що від її встановлення безпосередньо залежить наявність підстави для звернення особи до суду із відповідною заявою, відтак, ця обставина має бути обов`язково доведена заявником.

Як передбачено ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Тобто, з наявної у заяві про видачу судового наказу інформації та з доданих до неї документів, суду не видається можливим встановити у безспірному порядку, що дитина проживає саме з матір`ю, і перебуває на її утриманні.

Отже, заявником та її представником до заяви не додано жодних доказів на підтвердження факту проживання дитини разом із заявником (Витяг з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання, довідка про склад сім`ї, акт обстеження житлово-побутових умов з метою встановлення фактичного проживання осіб тощо), та не наведено доказів, які цей факт підтверджують.

Крім того, заявник у заяві зазначає, що вона з боржником знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2010 року, який був зареєстрований у Виконавчому комітеті Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 09, проте на підтвердження вказаних обставин доказів суду не надала, зокрема не навела причини їх неподання.

Суд, розглядаючи заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину позбавлений можливості з`ясувати вищевикладені обставини, так як у відповідності до ч. 1 ст. 167 ЦПК України розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, та переконатися, що спір між вказаними особами дійсно відсутній.

В силу приписів п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи, що заява про видачу судового наказу подана до суду з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, оскільки відсутні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, приходжу до висновку про наявність правових підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 19, 160-161, 163-165, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити заявникові, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 ЦПК України, не позбавляє його права на повторне звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення її копії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано 05 березня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький