КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року

справа №367/7998/23

провадження № 22-ц/824/1453/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - Державний податковий університет

відповідач - ОСОБА_1

особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 травня 2024 року, постановленого під головуванням судді Одарюка М.П., у справі за позовом Державного податкового університету до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення, стягнення грошового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача борг за проживання у житловому приміщенні у розмірі 1 248,77 грн та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 із житлового приміщення гуртожитка: кімнати АДРЕСА_1 , оскільки він втратив правові підстави для користування майном університету.

В обґрунтування позову вказує, що позивачу на праві власності належить гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач з 17.03.2008 року по 17.04.2016 року займав посаду фахівця І категорії кафедри сучасних Європейських мов в Національному університеті державної податкової служби України.

ОСОБА_1 було поселено у гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , як члена родини ОСОБА_4 , оскільки на час заселення в гуртожиток останній був одружений на ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою ОСОБА_4 , та в свою чергу отримала право на проживання у зазначеному гуртожитку на підставі наказу Академії державної податкової служби України від 15.02.2001 року № 280 «Про покращення житлово - побутових умов». На підставі викладеного відповідач був зареєстрований гуртожитку.

17 квітня 2016 року відповідач був звільнений з займаної посади у зв`язку з скороченням працівників. Станом на 05.10.2023 року відповідач добровільно не звільнив кімнату в гуртожитку і продовжує нею користуватися. Крім цього має заборгованість зі сплати за проживання. Договір найму житла не укладався, що підтверджує відсутність підстав для користування власністю університету. Оскільки трудові відносини з відповідачем припинені, то договір найму на інших підставах не укладався.

Фактичне проживання відповідача в гуртожитку перешкоджає університету реалізувати своє право власності у вигляді безперешкодного розпорядження та користування ним, зокрема передачі кімнат гуртожиткам іншим особам для проживання тощо. Позивачем було запропоновано листом вих.. № 2098/01-23 від 27.09.2023 року переселитись до спеціально облаштованого приміщення, що перебуває у належному технічному та санітарно - гігієнічному стані і в яких створено належні умови для проживання та відпочинку площею 9,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що є у власності університету. Проте відповідач листом від 29.09.2023 № Ф-167/01-18 відмовився від пропозиції переселитись з кімнати гуртожитку до спеціально облаштованого приміщення університету.

Враховуючи те, що відповідач розірвав трудові відносини з університетом, добровільно не звільнив кімнату гуртожитку і створює перешкоди у користуванні власністю університету, він зобов`язаний повернути його власнику шляхом виселення та виплатити заборгованість за проживання.

Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 14 травня 2024 року позов Державного податкового університету до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення, стягнення грошового боргу задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 із жилого приміщення кімнати АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного податкового університету борг за проживання у житловому приміщенні у розмірі 1 248,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного податкового університету судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду особа, яка не брала участь у справі подала апеляційну скаргу.

Просила суд оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що 26.04.2005 року вона була зареєстрована в гуртожитку, як рідна сестра працівника Університету - ОСОБА_4 , яка отримала право на проживання у зазначеному гуртожитку на підставі наказу Академії державної податкової служби України від 15.02.2001 року №280 «Про покращення житлово-побутових умов». 16.10.2007 року в гуртожитку був зареєстрований її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік був зареєстрований в гуртожитку як член родини.

Вона, як дружина та законний представник свого сина мала бути залучена у суді першої інстанції як співвідповідач, щоб мати змогу заперечувати проти заявленого позову.

Зазначає, що судом при ухвалені рішення не досліджувалося питання дотримання гарантій та прав інших членів сім`ї відповідача, а незалучення скаржника до участі у справі та вирішення питання про її права та інтереси, а також неповнолітньої дитини є порушенням норм процесуального права. Зазначає, що позивач, усвідомлюючи, що єдиним житлом для відповідача та його сім`ї є саме кімната в гуртожитку, умисно намагається позбавити ОСОБА_1 будь-якого житла чи навіть приміщення. Посилається на те, що виселення відповідача та членів його сім`ї без надання іншого житлового приміщення не відповідає чинному законодавству.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_2 фактично не проживає в спірному гуртожитку. При розгляді справи в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про залучення ОСОБА_2 як співвідповідача.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у жилому приміщенні, яке належить позивачу проживає без належних на те підстав, члени сім`ї відповідача виїхали з гуртожитку 01 травня 2018 року, відповідачу було запропоноване позивачем інше житло, від якого останній відмовився. Оскільки відповідач не здійснив оплату за проживання згідно з умовами укладеного між сторонами договору найму службового приміщення в повному обсязі, тому суд дійшов висновку про стягнення суми заборгованості в розмірі 1 248,77 гривень на користь позивача.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19 березня 2008 року був призначений на посаду фахівця І категорії (програміста) кафедри сучасних європейських мов, що підтверджується витягом з наказу № 123-к від 17 березня 2008 року Національного університету Державної податкової служби України ( а.с.29).

17 квітня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників, що підтверджується витягом з наказу № 101-к від 13 квітня 2016 року Національного університету Державної податкової служби України ( а.с. 30).

Згідно наказу Міністерства фінансів України № 574 від 01 листопада 2021 року та розпорядження Кабінету Міністрів України № 1202-р від 06 жовтня 2021 року утворено Державний податковий університет та реорганізовано Університет державної фіскальної служби України шляхом приєднання до Державного податкового університету ( а.с.22-25).

Державному податковому університету на праві власності належить гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.15) та житловий будинок з вбудовано - прибудованими приміщеннями магазина та кафетерію, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 ( а.с.12,13).

ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та його син ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується повідомленням директора Студмістечка № 373 від 04.10.2023 року ( а.с.28).

ОСОБА_1 з 01.04.2018 року нараховується оплата за житлово - комунальні послуги за нормами на одну особу ( а.с.84).

Із повідомлення директора студмістечка від 17.01.2024 року за № 1/22-05 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 01 травня 2018 року виїхали з гуртожитку, ОСОБА_1 проживає в гуртожитку один ( а.с.85).

ОСОБА_1 добровільно не звільнив кімнату в гуртожитку, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно з розрахунком вартості проживання в гуртожитку та комунальних послуг, наданих Державним податковим університетом ОСОБА_1 , заборгованість останнього на вересень 2023 року складає 1 248,77 грн ( а.с.26).

27 вересня 2023 року Державний податковий університет звернувся до ОСОБА_1 з листом, в якому просив до 02 жовтня 2023 року звільнити займану площу та розрахуватися за надані житлово - комунальні послуги та запропонував переселитись до спеціально облаштованого приміщення, що перебуває у належному технічному та санітарно -гігієнічному стані і в яких створено належні умови для проживання та відпочинку площею 9,12 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с.27).

Заявою від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 відмовився від переселення до іншого житлового приміщення ( а.с.35).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мешканці гуртожитків не можуть бути виселені, переселені та відселені без попереднього надання їм (їх сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, за сукупності таких умов: період часу, протягом якого мешканці офіційно зареєстровані і фактично проживають у гуртожитку, складає не менше п`яти років; мешканці не мають іншого власного житла; гуртожитки призначені для проживання одиноких громадян або для проживання сімей; гуртожитки перебувають в державній, комунальній власності або у повному господарському віданні чи в оперативному управлінні підприємств, установ, організацій з управління житловим фондом (перебувають на балансі таких підприємств); гуртожиток не визнаний аварійним чи непридатним для проживання.

Згідно ст. 127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Статтею 130 Житлового кодексу України встановлено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до ст. 132 Житлового кодексу України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 114 ЖК України передбачено, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Відповідно до п.3 Примірного положення про користування гуртожитками , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, розмір жилої площі, що надається в гуртожитку, не може бути меншим ніж 6 кв.м. на одну особу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідача ОСОБА_1 було поселено в гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 . як члена родини ОСОБА_4 , оскільки на час заселення в гуртожиток відповідач був одружений з ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою ОСОБА_4 , яка отримала право на проживання у гуртожитку на підставі наказу Академії державної податкової служби України від 05.02.2001 №280 «Про покращення житлово-побутових умов».

З цього часу відповідач безперервно проживає у кім. АДРЕСА_1 . Разом із ним у даній кімнаті також зареєстровані його дружина - ОСОБА_2 , яка є інвалідом II групи, та його неповнолітній син - ОСОБА_5 .

Колегія суддів не погоджується із висновком суду про те, що відповідач відмовився від жилого приміщення загальною площею 9.2. кв.м., адже розмір жилої площі не може бути меншим ніж 6 кв. м. на одну особу, що передбачено п. 3 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 948, а тому вимоги про виселення відповідача є законними, виходячи з наступного.

Відповідач ОСОБА_1 та апелянт ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін у 2007 році народився син ОСОБА_5 . Відтак, запропоноване жиле приміщення загальною площею 9.2. кв. м., не відповідає мінімальному розміру площі на трьох осіб у складі сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які зареєстровані у спірному гуртожитку.

Факт тимчасового непроживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у кімнаті гуртожитку у зв`язку із навчанням ОСОБА_5 у м. Одеса не можуть бути підставою для виселення відповідача без урахування зазначених вище обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу не може бути виселено осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Оскільки відповідач, разом зі своїм неповнолітнім сином та дружиною вселились у спірну кімнату на законних підставах, тривалий час, а саме понад 20 років проживають у цьому житлі, та воно фактично постійним місцем їхнього проживання, доказів наявності іншого житла матеріали справи не містять відтак, виселення буде суперечити статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Законність виселення, яке по факту є втручанням у право па житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

Схожі за змістом висновки виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі N 569/4373/16-ц (провадження N 61-298цс19), від 31 жовтня 2018.

Оскільки відповідач, разом зі своїм неповнолітнім сином та дружиною вселились у спірну кімнату на законних підставах, тривалий час, а саме понад 20 років проживають у цьому житлі, та воно фактично є постійним місцем їхнього проживання, доказів наявності іншого житла матеріали справи не містять. Відтак, виселення буде суперечити статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розмір заборгованості щодо вартості проживання у гуртожитку та комунальних послуг, наданих Державним податковим університетом ОСОБА_1 в сумі 1 248,77 гривень не спростовано, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині стягнення боргу за проживання у житловому приміщенні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги часткового заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційною скаргу представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 травня 2024 року скасувати в частині усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Державного податкового університету в частині усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді