У х в а л а

Іменем України

24 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 159/5348/23

Провадження № 61-1092ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року

у справі за заявою скаржника про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 8 квітня 2024 року за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - боржниця), Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) про припинення договору поруки і

в с т а н о в и в:

1. У вересні 2023 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати припиненим із 15 листопада 2013 року договір поруки № VOKVGA00001412/1 від 4 червня 2007 року, який скаржник уклав із банком. Мотивував тим, що 15 листопада 2013 року банк без згоди та відома скаржника уклав із боржницею додаткову угоду до кредитного договору № VOKVGA00001412, згідно з якою збільшилася відповідальність скаржника.

2. 8 квітня 2024 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 3 липня 2024 року Волинський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. У серпні 2024 року скаржник звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами. Мотивував тим, що 22 серпня 2011 року банк уклав із боржницею іншу додаткову угоду - № VOKVGA00001412. Про неї скаржник теж не знав, і саме цей факт є нововиявленою обставиною.

5. 16 жовтня 2024 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні заяви скаржника про перегляд рішення цього суду від 8 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами. Мотивував так:

- 30 квітня 2015 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області ухвалив рішення у справі № 159/1060/15-ц, згідно з яким задовольнив позов банку до боржниці та скаржника про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором № VOKVGA00001412 від 30 травня 2007 року (далі - кредитний договір);

- за обставинами тієї справи 30 травня 2007 року боржниця уклала з банком кредитний договір № VOKVGA00001412. Для забезпечення виконання кредитного зобов`язання скаржник уклав із банком договір поруки. У судовому засіданні під час розгляду вказаної справи скаржник був присутнім і повністю визнав вимоги банку;

- 15 вересня 2015 року Ковельський міськрайонний суд видав виконавчий лист у справі № 159/1060/15-ц про стягнення солідарно з боржниці та скаржника кредитної заборгованості;

- 23 вересня 2021 року цей суд постановив ухвалу у справі № 159/1060/15-ц, згідно з якою відмовив скаржнику у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

6. 19 грудня 2024 року Волинський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив ухвалу суду першої інстанції від 16 жовтня 2024 року без змін. Мотивував так:

- предметом дослідження у справі № 159/5348/23 були правовідносини скаржника з банком за договором поруки з дати укладення останнього до 15 листопада 2013 року. Тобто суд досліджував відносини, які існували у 2011 році. Крім того, про додаткову угоду від 22 серпня 2011 року скаржник міг дізнатися у 2015 році, коли присутнім під час проголошення рішення суду про стягнення з нього заборгованості у справі № 159/1060/15-ц;

- скаржник просив припинити договір поруки з 15 листопада 2013 року, мотивуючи тим, що того дня банк уклав із боржницею додаткову угоду до кредитного договору без згоди та відома скаржника. Під час розгляду справи він у суді першої інстанції мав право змінити позовні вимоги, вказавши інший термін у правовідносинах, але цього не зробив. Те, що скаржник довідався про додаткову угоду від 22 серпня 2011 року після ухвалення 3 липня 2024 року постанови апеляційного суду щодо суті спору, не підтверджує жоден доказ у матеріалах справи.

7. 20 січня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року і скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Мотивував так:

- звертаючись до суду з позовною заявою, скаржник не знав і не міг знати про істотну для справи обставину, а саме про додаткову угоду боржниці та банку від 22 серпня 2011 року до кредитного договору. Ця додаткова угода значно збільшила відповідальність скаржника за договором поруки від 30 травня 2007 року;

- додаткову угоду від 22 серпня 2011 року не досліджували суди першої й апеляційної інстанцій, бо її не було у матеріалах справи;

- те, що у межі розгляду судом цієї справи ввійшов період 2011 року, є лише припущенням апеляційного суду;

- у мотивувальній частині рішення від 30 квітня 2015 року у справі № 159/1060/15-ц суд першої інстанції не вказав про наявність і дослідження додаткової угоди від 22 серпня 2011 року до кредитного договору № VOKVGA0001412 від 30 травня 2007 року;

- апеляційний суд не врахував висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2024 року у справі № 372/4154/18.

8. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

9. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України). Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, зокрема, докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (пункт 2 частини четвертої тієї ж статті). При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина п`ята тієї ж статті).

10. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були й не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оцінювальним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, котрі беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 726/938/18).

11. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили таке:

- 30 квітня 2015 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області ухвалив рішення у справі № 159/1060/15-ц, згідно з яким задовольнив позов банку до боржниці та скаржника: стягнув із відповідачів солідарно 311 986,21 грн заборгованості за кредитним договором. Це рішення набрало законної сили.

- за обставинами тієї справи 30 травня 2007 року боржниця уклала з банком кредитний договір. З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання скаржник уклав із банком договір поруки. У судовому засіданні під час розгляду справи скаржник був присутнім і повністю визнав вимоги;

- предметом дослідження у справі № 159/5348/23 були правовідносини скаржника з банком за договором поруки з дати його укладення до 15 листопада 2013 року, тобто включно з 2011 році.

12. З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що апеляційний суд правильно виснував, що додаткова угода від 22 серпня 2011 року до кредитного договору не є нововиявленою обставиною. Така угода могла бути доказом під час розгляду справи № 159/5348/23, який ні боржниця, ні скаржник у визначений процесуальним законом строк не подали. Доказів того, що скаржник не знав і не міг дізнатися про цю угоду та її умови, він не надав. Так, як поручитель за кредитним договором і учасник справи № 159/1060/15-ц під час її розгляду він міг дізнатися про розрахунок кредитного боргу, у тому числі про зміну відповідальності скаржника за кредитним договором зі змінами, внесеними додатковою угодою від 22 серпня 2011 року. Інформації про те, що суд у справі № 159/1060/15-ц керувався розрахунком боргу, в якому не були враховані зміни, передбачені додатковою угодою від 22 серпня 2011 року, немає.

13. Крім того, як зазначив апеляційний суд, скаржник просив припинити договір поруки з 15 листопада 2013 року, мотивуючи тим, що того дня банк уклав з боржницею додаткову угоду до кредитного договору без згоди та відома скаржника. Подаючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скаржник визначив нововиявленою обставиною додаткову угоду від 22 серпня 2011 року до кредитного договору, у зв`язку з чим просив припинити договір поруки з іншої дати - із 22 серпня 2011 року. Під час розгляду справи у суді першої інстанції скаржник мав право змінити позовні вимоги, вважаючи, що вказаний договір слід припинити з 22 серпня 2011 року, а не з 15 листопада 2013 року. Проте це право не реалізував. Вказане додатково підтверджує те, що скаржник не погодився із судовими рішеннями та прагнув їх переглянути з урахуванням нового доказу та зі зміною позовної вимоги.

14. Не можна вважати нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не можна вважати нововиявленою обставину, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінили суди під час розгляду справи. Неналежна реалізація сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків, зокрема неподання суду всіх доказів, невчасна зміна предмета позову, збирання нових доказів після розгляду справи не можуть створювати передумови для перегляду справи за нововиявленими обставинами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2024 року у справі № 372/4154/18).

15. У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

16. Оскільки суди попередніх інстанцій вочевидь правильно застосували приписи ЦПК України щодо перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, і немає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих приписів, касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 8 квітня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення договору поруки.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка цю скаргу подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко