ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/431/24 Номер провадження 22-ц/814/627/25Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року (повний текст судового рішення складено 07 жовтня 2024 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юнак Анастасії Олександрівни,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із скаргою на дії старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юнак А.О.

В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні у Пирятинському відділі державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №24742903 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Чорнухинським районним судом Полтавської області, про стягнення із скаржника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі частини заробітку щомісячно починаючи з 28 травня 2009 року до досягнення нею повноліття.

02 серпня 2024 року старшим державним виконавцем Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юнак А.О. у виконавчому провадженні №24742903 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 89566,50 грн, що становить 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, обрахованої самим державним виконавцем.

У постанові зазначено, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (пред`явлено 26 лютого 2011 року) у ОСОБА_1 , як боржника, утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 28 травня 2009 року по 31 березня 2024 року становить 179133,00 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три роки. При цьому правовими підставами для винесення такої постанови державний виконавець вказує норми статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак скаржник зазначає, що на час винесення спірної постанови заборгованість була не 179133,00 грн, а 81855,00 грн, що вбачається з наданого розрахунку заборгованості.

Крім того, старшим державним виконавцем, без врахування вимог статті 58 Конституції України, допущено протиправне застосування частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», адже ця норма закону, яка передбачає відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, набрала чинності з 28 серпня 2018 року, а тому може поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати. Зазначена норма не має зворотної дії у часі, оскільки не скасовує та не пом`якшує відповідальність особи.

З огляду на вищевикладене, скаржник прохав суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юнак А.О. від 02 серпня 2024 року у виконавчому провадженні №24742903 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 89566,50 грн.

Короткий зміст судового рішення місцевого суду

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року заяву скаржника ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги задоволено, а саме поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги як пропущений з поважних причин.

Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юнак А.О.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року не погодився скаржник та оскаржив її в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юнак А.О. від 02 серпня 2024 року у виконавчому провадженні №24742903 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 89566,50 грн.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення є винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови заборгованість зі сплати аліментів становила 81855,00 грн, що вбачається з наданого розрахунку заборгованості, а тому виконаний державним виконавцем обрахунок штрафу з урахуванням заборгованості у розмірі 179133,00 грн є некоректним.

Також місцевим судом не було взято до уваги, що в суму заборгованості увійшла і частина заборгованості, яка утворилася за період з 28 травня 2009 року по квітень 2021 року.

ОСОБА_1 вказує, що неправильне визначення суми заборгованості має наслідком застосування неправомірного штрафу та є окремою підставою для скасування як постанови державного виконавця, так і ухвали місцевого суду.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Крім того, від представника скаржника до суду апеляційної інстанції не надходила заява про участь у судовому засіданні, яке призначено на 25 лютого 2025 року, або всіх судових засідань у даній справі, в режимі відеоконференції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чорнухинського районного управління юстиції Грушкою О.М. 25 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження №24742903 відповідно до виконавчого листа №2-231/2009 від 03 липня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі частини заробітку щомісячно, починаючи з 28 травня 2009 року (а.с. 19).

Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір заборгованості станом на 31 грудня 2021 року - 89017,75 грн; на 31 грудня 2022 року -118816,75 грн; на 30 червня 2024 року - 81885,40 грн (+ штраф у розмірі 89566,50 грн). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що на 01 квітня 2024 року сукупний розмір заборгованості складає 179133,00 грн (а.с. 20-22).

Боржником сплачено у квітні 2024 року 54114,88 грн, у травні 2024 року- 74724,75 грн, у червні 2024 року - 65655,56 грн (а.с. 22).

Постановою старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юнак А.О. у виконавчому провадженні №24742903 від 02 серпня 2024 року на ОСОБА_1 за період з 28 травня 2009 року по 31 березня 2024 року накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів (179133,00 грн), що складає 89566,50 грн (а.с. 23).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо врахування періоду заборгованості зі сплати аліментів під час накладення штрафу

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон), яким доповнено статтю 71 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII ) частиною чотирнадцятою такого змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Також Законом № 2475-VIII частину четверту статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» викладено у такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 14 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на квітень 2021 року становила 73566,50 грн (виконавче провадження відкрито у лютому 2011 року), станом на березень 2024 року 179133,00 грн, а станом на червень 2024 року 81885,40 грн.

Отже, заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що зумовила застосування до скаржника штрафу, утворилася до набрання чинності частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням приписів частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», на час винесення оскаржуваних постанов державного виконавця сукупний розмір заборгованості перевищував суму відповідних платежів за три роки.

При цьому положення абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

За викладених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що державним виконавцем правильно застосовано цю норму до триваючих правовідносин, а саме до прав та обов`язків, що продовжувалися на момент набрання ним чинності, безпосередньо застосувавши нормативний акт прямої дії у часі.

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано подальше визначення розміру штрафу.

Подібна за своїм змістом правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 та у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 569/17794/22.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що зміни в законодавстві, визначені у частині чотирнадцятій статті 71 Закону № 1404-VIII, можуть застосовуватись лише до випадків, які виникають після 28 серпня 2018 року, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів

З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова про накладення штрафу з боржника була винесена державним виконавцем 02 серпня 2024 року з урахуванням заборгованості за період з травня 2009 року по березень 2024 року та без вирахування внесених скаржником платежів за період квітень-червень 2024 року.

Положення абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII передбачають, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Стаття 2 Закону № 1404-VIII містить перелік засад виконавчого провадження, серед яких, зокрема законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість, об`єктивність.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

На думку колегії суддів, ухвалення державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 02 серпня 2024 року з урахуванням лише заборгованості за період з травня 2009 року по березень 2024 року та без вирахування внесених скаржником платежів за період квітень-червень 2024 року не відповідає засадам виконавчого провадження, оскільки є такою, що об`єктивно не відображає порядковість вчинюваних учасниками виконавчого провадження дій, а також не враховує їх поведінку.

Щодо учасників судового процесу під час розгляду скарги

Частинами першою, другою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що стягувач у спірному виконавчому провадженні ОСОБА_2 не була залучена скаржником до розгляду поданої ним скарги, що суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, оскільки судове рішення по суті вирішення заявлених ним вимог стосується її прав та обов`язків, як особи на користь якої мають бути перераховані кошти на підставі оскаржуваної постановою про стягнення штрафу за невиконання судового рішення про стягнення аліментів (частина чотирнадцята статті 71 Закону № 1404-VIII).

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду залучити до участі у справі ОСОБА_2 .

Разом з тим, задоволення (часткове задоволення) скарги боржника без залучення стягувача призведе до порушення прав не лише останньої, а й дитини в інтересах якої стягуються аліменти.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи незалучення стягувача до розгляду поданої боржником скарги, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року - зміні, з викладенням її мотивувальної частини в редакції даної постанови.

Оскільки місцевий суд дійшов до правильного по суті судового рішення, то ухвалу Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні скарги слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення в частині мотивів, не скасовуючи ухвалу, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Ухвалу Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2024 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні скарги - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко