Справа № 451/86/24
Провадження № 2/451/18/25
РІШЕННЯ

іменем України

27 лютого 2025 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Куцик-Трускавецької О.Б.,

секретаря судового засідання Сологуб М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

установив:

Стислий виклад позицій заявника

ОСОБА_1 (позивачка) звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (відповідача), в якій просить суд:

визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , - 610 343 гривні 50копійок вартості квартири АДРЕСА_1 ;

визнати автомобіль Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,- 280 000гривень вартості автомобіля Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_3 (попередній розрахунок без врахування висновку судово-товарознавчої експертизи);

вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, зокрема, що 14.11.2011 Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, який 24.08.2023 розірвано рішенням Радехівського районного суду Львівської області. Перебуваючи у шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 . За час перебування у шлюбі між сторонами за спільні кошти була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . На даний момент у квартирі проживає відповідач. Окрім цього, за час спільного проживання ними було придбано автомобіль Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким відповідач користується одноособово.

Враховуючи, що на даний час позивачка з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, яке було придбане ними в період шлюбу і належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_4 має намір поділити майно, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, шляхом визнання за останньою вартості частки квартири та вартості автомобіля.

08.08.2024 представником відповідача М. Рябого адвокатом М. Германом на розгляд суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що позовні вимоги заявлені позивачкою не визнаються повністю. Зазначає, що позивачка перебуваючи у шлюбі із відповідачем не працювала, відповідно коштів в сім`ю не приносила. Сам факт перебування осіб у шлюбі не є підставою для визнання майна спільним. Також позивачка не надала суду жодних доказів на обґрунтування її участі в спільному придбанні квартири та автомобіля(а.с.113-114).

Заяви та клопотання учасників справи

14.03.2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.51).

11.04.2024 2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.60).

23.04.2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про поновлення строку на подання відзиву(а.с.65-66).

08.05.2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.73).

08.05.2024 представником позивачки, адвокатом О. Мулявкою, подано клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи(а.с.75).

05.06.2024 представником позивачки, адвокатом О. Мулявкою, подано клопотання, в якому останній просить суд долучити до матеріалів справи скрін-шоти із сайту «Авто Ріа» та підготовче засідання здійснювати у його відсутність(а.с.81,84).

09.07.2024 представником позивачки, адвокатом О. Мулявкою, подано клопотання, в якому останній просить суд підготовче засідання здійснювати у його відсутність та витребувати від Територіального сервісного центру МВС №4646 інформацію(а.с.90).

09.07.2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.95).

23.07.2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.102).

23.07.2024 від Територіального сервісного центру МВС №4646 надійшла запитувана інформація(а.с.109-110).

08.08.2024 М. Герман подав клопотання про виклик свідків та долучення документів до матеріалів справи(а.с.112,115).

19.08.2024 представником позивачки, адвокатом О. Мулявкою, подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.125).

10.09.2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.128).

24.10.2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.132).

03.12.2024 представником відповідача, адвокатом М. Германом, подано заяву про відкладення розгляду справи(а.с.141).

03.02.2025 представником відповідача, адвокатом М. Германом на розгляд суду подано клопотання про відкладення розгляду справи(а.с.164).

Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 13.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) копію технічного паспорту на автомобіль марки Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_3 . (а.с.47-48).

Ухвалою підготовчого засідання від 14.03.2024 розгляд справи відкладено на 11.04.2024 (а.с.58).

Ухвалою підготовчого засідання від 11.04.2024 розгляд справи відкладено на 23.04.2024 (а.с.63).

Ухвалою підготовчого засідання від 08.05.2024 розгляд справи відкладено на 22.05.2024 (а.с.76).

Ухвалою підготовчого засідання від 24.05.2024 розгляд справи відкладено на 05.06.2024 (а.с.79).

Ухвалою підготовчого засідання від 05.06.2024 розгляд справи відкладено на 09.07.2024 та повторно витребувано у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) копію технічного паспорту на автомобіль марки Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.85-86).

Ухвалою підготовчого засідання від 09.07.2024 розгляд справи відкладено на 23.07.2024 та витребувано від Територіального сервісного центру МВС №4646 інформацію(а.с.97-98).

Ухвалою підготовчого засідання від 23.07.2024 розгляд справи відкладено на 08.08.2024 та повторно витребувано від Територіального сервісного центру МВС №4646 інформацію(а.с.106-107).

Ухвалою підготовчого засідання від 08.08.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті(а.с.123).

Ухвалою судового засідання від 22.08.2024 розгляд справи відкладено на 10.09.2024 (а.с.126).

Ухвалою судового засідання від 10.09.2024 розгляд справи відкладено на 24.10.2024 (а.с.130).

Ухвалою судового засідання від 24.10.2024 розгляд справи відкладено на 11.11.2024 (а.с.134).

Протокольною ухвалою від 11.11.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 03.12.2024(а.с.138-139).

Ухвалою судового засідання від 03.12.2024 розгляд справи відкладено на 08.01.2025 (а.с.142).

Протокольною ухвалою від 08.01.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.01.2025(а.с.157-159).

У період із 09.01.2025 до 17.01.2025 головуюча перебувала на лікарняному.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 20.01.2025 розгляд справи призначено на 04.02.2025(а.с.162).

Ухвалою судового засідання від 04.02.2025 розгляд справи відкладено на 18.02.2025 (а.с.169).

18.02.2025, після завершення судових дебатів, судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 27.02.2025.

Суд, з`ясувавши обставини, на які заявниця посилається як на підставу заявлених вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що заява підлягає до задоволення повністю, виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

14.11.2011 Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №6. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.9).

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_7 та Н. Ряба, що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 07.05.2012(а.с.10).

Довідкою, виданою Радехівською міською радою № 854-к від 08.08.2023 підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована по АДРЕСА_2 . Разом з нею в житловому будинку зареєстрована: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Згідно довідки, виданої Лопатинською селищною радою Червоноградського району Львівської області №483 від 08.08.2023 підтверджується, що ОСОБА_4 проживає без реєстрації по АДРЕСА_4 разом із дочкою ОСОБА_8 (а.с.13).

Відповідно до рішення Радехівського районного суду Львівської області № 451/1126/23 від 24 серпня 2023 року, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розірвано(а.с.14-16).

Згідно договору купівлі-продажу від 09.10.2020, М. Рябий придбав двох кімнатну квартиру за АДРЕСА_1 (а.с.18-20).

Відповідно до технічного паспорта ТІ01 від 10.11.2023 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , складається з двох кімнат, загальна площа 61,5 кв.м, житлова площа 32,8 кв.м(а.с.25-29).

З інформаційної довідки № 341918971 від 08.08.2023 вбачається, що квартира загальною площею 61,5 кв.м належить на праві власності ОСОБА_11 (а.с.17).

Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.10.2023 встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 за технічними показниками не може бути поділено(а.с.30).

Відповідно до звіту про оцінку майна вбачається, що ринкова вартість житлової 2-кімнатної квартири, загальною площею 61,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 становить 1220687 грн. 00 коп.(а.с.31).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Сімейного кодексу України (далі СК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України, яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Така правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 27.02.2019 у справі № 464/7011/16-ц (61-12168св18).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1,2 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України , обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи спір між сторонами щодо поділу майна, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Так, згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частин 1, 2 статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже за змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділ відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Однак за положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15.

При цьому згідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

При цьому, суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, а обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Щодо позовних вимог, у даному випадку правовідносини регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Суд приходить до висновку, що заявлений позивачем спосіб захисту прав пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого з подружжя, є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку.

Визначальним для наявності підстав судового захисту відповідно до заявлених вимог є:

- набуття спірного майна (автомобіля) в період шлюбу;

- відсутність належних, допустимих та достатніх доказів спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Можливість задоволення судового захисту пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого з подружжя, не пов`язана з необхідністю одночасної заяви вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Щодо вартості спірного майна, суд зазначає, що самовільно відчуживши транспортний засіб відповідач позбавив тим самим суд можливості призначити судову товарознавчу експертизу, стосовно чого було подане відповідне клопотання, або ж отримати відомості про пробіг автомобіля тощо, і в цілому відповідачем не спростована здійснена позивачем розрахункова вартість майна, а тому вартість автомобіля визначалася із врахуванням відомостей із інтернет мережі щодо продажу транспортного засобу аналогічної марки, моделі та року випуску.

У даному ж випадку, відповідачем не спростовано обставин набуття спірного автомобіля під час шлюбу і статусу такого майна, як спільної сумісної власності, а тому на думку суду вимоги підлягають до задоволення.

Також, що стосується судових витрат, слід наголосити наступне.

За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Також і у постанові від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22 ВПВС вкотре нагадала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін

Такі самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України») і витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 14.11.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області, рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 24.08.2023 у справі № 451/1126/23 було розірвано.

За час перебування у шлюбі сторонами була придбана двох кімнатна квартира за АДРЕСА_1 і, як зазначається у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 341918971 від 08.08.2023 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 54506047 здійснено 09.10.2020 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2020, реєстровий номер 1326.

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване на ОСОБА_2 .

Згідно Звіту про оцінку майна, ринкова вартість житлової 2-кімнатної квартири, загальною площею 61,5 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 становить 1220687 (один мільйон двісті двадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 00 коп. і наведене стороною відповідача не спростовано.

Оскільки квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду із вимогою про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із одночасним стягненням на користь ОСОБА_1 компенсації за її частку у вказаному спільному майні, позивачка посилається на те, що в квартирі постійно проживає відповідач, тобто квартира, будучи неподільним майном використовується останнім.

Позивачка має на утриманні неповнолітню дитину і матеріально не в змозі отримати нерухоме майно, а тому враховуючи інтереси сторін, неможливість користування квартирою сторонами найдоцільнішим способом поділу квартири, буде залишення у праві власності майна ОСОБА_2 , із стягненням на користь позивачки половини дійсної вартості квартири в розмірі 610343 гривні 50 копійок, що цілком узгоджується з положенням частини 2 статті 364 КК України.

Так, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , складається з двох кімнат, загальна площа 61,5 кв.м, житлова площа 32,8 кв.м і відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.10.2023: «за технічними показниками об`єкт нерухомого майна не може бути поділено».

Під час розгляду справи відповідачем не доведено неможливість виплати ним 610343 гривень 50 копійок позивачці, тобто вартість її частки у майні, як і не доведено неможливість відчуження квартири та виплати після цього коштів.

За таких обставин суд вважає що позовна вимога про визнання майна спільною сумісною власністю із одночасним стягненням із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за її частку у вказаному спільному майні слід задовольнити.

Також, відповідно до даних, викладених у інформації Територіального сервісного центру МВС № 4646, № 31/28-4646 від 09.07.2024, автомобіль Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_5 , був зареєстрований за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 .

Слід зауважити, що в подальшому протиправно, оскільки згоди на відчуження спільного майна (автомобіля) ОСОБА_1 не надавала, зазначений автомобіль ОСОБА_2 було відчужено 06.03.2024 (матері відповідача), тобто після звернення позивача до суду із вимогами про поділ майна, що мало місце 19.01.2024.

У постанові від 25.05.2020 у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що автомобіль має бути залишений у користуванні відповідача ОСОБА_2 та на користь позивачки слід стягнути компенсацію у вигляді частини дійсної вартості автомобіля.

Крім того, суд зазначає, що внаслідок виділення автомобіля у власність відповідачеві і стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється.

Відтак, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 280000 грн 00 коп. в якості грошової компенсації половини вартості автомобіля марки Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_5 .

Також, позивачем понесено витрати щодо сплати судового збору за подання позову в розмірі 11325 гривень 83 копійки та представником позивача надано докази на понесення ОСОБА_1 витрат на виготовлення технічного паспорта в сумі 1000 гривень.

Окрім цього, до суду подано копію Договору про надання правничої (правової) допомоги № 12ц-23 від 08.08.2023, квитанцію про оплату допомоги та Акт виконаних-прийнятих робіт від 09.09.2024.

Таким чином, суд вважає доведеними і обґрунтованими 12000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивачка, та відповідність їх критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

На підставі статтями 69, 364, 368, Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 89, 200, 259, 264, 265, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України, Радехівський районний суд Львівської області, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Радехівським РВ ГУ МВС України у Львівській області від 02.12.2011, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Радехівським РВ ГУ МВС України у Львівській області від 02.12.2011, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) 610343 гривні 50 копійок вартості 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати автомобіль Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Радехівським РВ ГУ МВС України у Львівській області від 02.12.2011, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) 280000 гривень вартості 1/2 автомобіля Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Радехівським РВ ГУ МВС України у Львівській області від 02.12.2011, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) 12 325 гривень 83 копійки за сплату судового збору та 12 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддяО. Куцик-Трускавецька