УХВАЛА

24 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 204/3455/21

провадження № 61-1557ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання рішення незаконним, скасування запису в реєстрі, визнання пріоритетного права на відведення земельної ділянки та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 19 вересня 2018 року № 140/35; визнати пріоритетне право на відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - кадастровий номер 0:07:392:0006 за ОСОБА_1 ; стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

Рішенням Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Анохіна В. О. залишено без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Анохіним В. О. , на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року повернуто, оскільки що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишено без руху. Надано для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2024 року повернуто ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання рішення незаконним, скасування запису в реєстрі, визнання пріоритетного права на відведення земельної ділянки та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року за клопотаннями ОСОБА_1 неповажними. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишено без руху та надано для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2024 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення зазначених недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року повернуто заявнику.

04 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у цій справі.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, особа, яка подає касаційну скаргу, просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що ні він, ні його представник - адвокат Анохін В. О. повний текст оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року не отримували. Копію оскаржуваного судового рішення від 11 квітня 2023 року адвокат Анохін В. О. отримав 14 червня 2023 року після ознайомлення з матеріалами справи. Вперше з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення його представник - адвокат Анохін В. О. звернувся до Верховного Суду 04 липня 2023 року, тобто в передбачений статтею 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження, проте ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2023 року касаційну скаргу повернуто заявнику з підстав відсутності підпису самого ОСОБА_1 . Лише 22 квітня 2024 року ОСОБА_1 зміг приїхати до свого представника і поставити підпис на касаційній скарзі, оскільки з 08 квітня 2022 року він як військовозобов`язаний мобілізований до лав Збройних Сил України. 24 квітня 2024 року його представник повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення та з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, проте ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху. Зазначену ухвалу суду він отримав 16 липня 2024 року під час проходження ВЛК у Дніпровському військовому шпиталі з метою визначення ступеня придатності до військової служби та перевірки відомостей щодо направлення на МСЕК. Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2024 року, від 26 грудня 2024 року касаційну скаргу повернуто заявнику у зв`язку із не усуненням недоліків. Ураховуючи наведене, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Разом з тим, виключні випадки передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України для поновлення строку на касаційне оскарження у касаційній скарзі не зазначені та не обґрунтовані.

Касаційний суд зауважує, що право на повторне звернення до суду після повернення касаційної скарги не є таким виключним випадком, що також могло б бути враховано лише при оцінці поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Постанова Дніпровського апеляційного суду ухвалена 11 квітня 2023 року, відомості про складання повного тексту відсутні, оскаржувана постанова апеляційного суду оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 травня 2023 року.

Аналіз змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що ОСОБА_1 був обізнаний про постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, оскільки за його апеляційною скаргою ухвалена оскаржувана постанова апеляційного суду.

Крім того, в період з липня 2023 року ОСОБА_1 тричі звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 91-96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначено, що: «91. «Разом з тим слід відмітити, що позивач (заявник, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи або відповідного судового провадження. У разі відсутності обставин непереборної сили ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.

92. ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

93. Такий підхід є складовою частиною принципу правової визначеності у площині запобігання перегляду остаточних судових рішень за відсутності вагомих для цього підстав.

94. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

95. Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), на переконання Великої Палати Верховного Суду, не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як: «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).

96. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідного судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження».

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Складовою правовою визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європе1йський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, оскільки касаційна скарга подана після спливу одного року з дня ухвалення постанови Львівського апеляційного суду від 29 червня 2023 року та відсутні виключні випадки, тому у відкритті касаційного провадження у справі № 461/1454/23 слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 204/3455/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання рішення незаконним, скасування запису в реєстрі, визнання пріоритетного права на відведення земельної ділянки та стягнення моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат