Справа № 166/1583/24 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З.
Провадження № 22-ц/802/283/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника заінтересованої особи Коваленко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Ратнівський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 02 грудня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в с.Датинь Ковельського району Волинської області. З досягненням вісімнадцятирічного віку отримав паспорт громадянина СРСР. З моменту його народження він постійно проживає в с. Датинь Ковельського району Волинської області.

Заявник зазначав, що після проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) він не отримав паспорт громадянина України. На даний час втратив паспорт громадянина СРСР і не має інших документів, які посвідчують його особу, що унеможливлює реалізацію прав і свобод, зокрема, у сфері праці, медицини, соціального захисту.

Він звертався до Ратнівського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі Ратнівський відділ УДМС України у Волинській області), який йому роз`яснив, що для отримання паспорта громадянина України необхідно надати рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Заявник вказував, що встановлення факту проживання на території України має для нього важливе значення і є необхідним для підтвердження належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд встановити юридичний факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 02 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Заінтересована особа Ратнівський відділ УДМС України у Волинській області у відзиві на апеляційну скаргу щодо прийняття рішення у цій справі покладався на розсуд суду.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Від представника заявника на адресу апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшла заява про розгляд справи за його та заявника відсутності.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року ОСОБА_1 надав наступні документи:

- копію свого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24 листопада 1965 року Датинською сільською радою Ратнівського району Волинської області, згідно з яким ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Датинь Ратнівського району Волинської області, актовий запис про народження № 38 від 24 листопада 1965 року;

- довідку Велимченської сільської ради Ковельського району Волинської області № 82 від 11 вересня 2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 зареєстрований і проживає з 1990 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава 6ОПГО № 01-0272-1, книга № 3 с. Датинь.

Згідно з інформацією підрозділу УДМС України у Волинській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 14 жовтня 1990 року згідно даних РТГ.

Як вбачається з листа УДМС у Волинській області № 0723-85/0723.1-24 від 30 березня 2024 року, ОСОБА_1 роз`яснено, які документи необхідно подати для оформлення паспорта, в тому числі судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

З пояснень заявника ОСОБА_1 судом також встановлено, що він постійно проживав у с. Датинь Ковельського району Волинської області. Після проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) паспорт громадянина України не отримав. Паспорт громадянина СРСР він втратив і не має інших документів, які посвідчують його особу.

Відмовляючи у заяві ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником письмові та інші докази є безспірними, належними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, однак, заявником не підтверджено наявність у нього паспорта колишнього СРСР чи докази його відсутності. Крім того, заявник не оскаржив дії Ратнівського відділу УДМС України у Волинській області про відмову у видачі паспорта при наявності у нього доказів постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, з 13 листопада 1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до пп. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001 (далі Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (пп. «в» п. 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що наявні у цій справі докази, а саме: копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24 листопада 1965 року Датинською сільською радою Ратнівського району Волинської області, згідно з яким ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Датинь Ратнівського району Волинської області, актовий запис про народження № 38 від 24 листопада 1965 року; довідка Велимченської сільської ради Ковельського району Волинської області № 82 від 11 вересня 2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 зареєстрований і проживає з 1990 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1 , підстава 6ОПГО № 01-0272-1, книга № 3 с. Датинь, а також інформація підрозділу УДМС України у Волинській області, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 14 жовтня 1990 року згідно даних РТГ, підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, що є підставою для задоволення заяви. Метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є отримання заявником паспорта громадянина України.

Проте, суд першої інстанції наведеним обставинам не надав у повній мірі належної правової оцінки та дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Суд першої інстанції не звернув уваги, що за обставин втрати заявником паспорта громадянина СРСР та сукупності належних, допустимих та достатніх доказів у цій справі, які підтверджують постійне проживання заявника проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, єдиною підставою для оформлення паспорта громадянина України є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. При цьому не заслуговують на увагу покликання суду на те, що заявник не оскаржив дії Ратнівського відділу УДМС України у Волинській області про відмову у видачі паспорта при наявності у нього доказів постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, оскільки вказаний орган у своєму листі № 0723-85/0723.1-24 від 30 березня 2024 року не відмовляв заявнику в оформленні паспорта громадянина України, а лише роз`яснив, які документи необхідні для його оформлення.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення суду з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 02 грудня 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Датинь Ратнівського району Волинської області України, постійно проживав на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: