ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 березня 2025 року

м. Харків

справа № 643/6077/20

провадження № 22-ц/818/347/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання незаконними дій, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2024 року, ухвалене суддею Кизим К.В., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання незаконними дій, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відшкодування шкоди.

В обгрунтування позову зазначає, що 06 липня 2007 року між ним та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-285, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 95 000 доларів США зі сплатою 12,50 процентів річних, із кінцевим терміном погашення заборгованості до 05 липня 2022 року. В забезпечення виконання умов зазначеного договору того самого дня між ними укладено іпотечний договір №839/4/27/38/7-488, згідно з умовами якого він передав в іпотеку банка нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 31 жовтня 2017 року приватний нотаріус Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис, яким стягнув з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 06 липня 2007 року №839/3/27/38/7-285 у сумі 202 901,62 доларів США. 22 березня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А. на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського В. А. від 31 жовтня 2017 року описав та 03 серпня 2018 року реалізував через електронні торги належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає, що вищевказані дії з реалізації належного йому нерухомого майна є незаконними, а виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, приватний нотаріус Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис на підставі договору кредиту, який не був нотаріально посвідчений, а також стягнув заборгованість, яка не була безспірною. Зазначав, що приватний нотаріус безпідставно послався на пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, оскільки вказаний пункт був визнаний незаконним постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Вказував, що умовами договору кредиту передбачено наслідки неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, а саме, у разі прострочення виконання більше ніж на 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі. Останній платіж по договору кредиту ним здійснений 14 серпня 2008 року, а отже, строк виконання основного зобов`язання було змінено на 11 листопада 2008 року. Відтак, банк утратив право вимоги за основним зобов`язанням, оскільки з моменту виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім цього зазначає, що в порушення п.7.2 договору кредиту письмову вимогу про погашення заборгованості від ПАТ «Укрсоцбанк» він не отримував. Вважає, що має право на стягнення збитків, завданих йому внаслідок незаконних дій відповідачів, які складають ринкову вартість належної йому квартири (предмета іпотеки) станом на дату подання позову у розмірі 1 220 100,00 грн, яка відчужена у результаті торгів.

З урахуванням викладеного просить суд:

визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. щодо вчинення 31 жовтня 2017 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 24293 про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошових коштів у сумі 202 901,62 доларів США за договором кредиту від 06 липня 2007 року № 839/3/27/38/7-285; визнати незаконними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення із вимогою до приватного нотаріуса про вчинення відповідного виконавчого напису;

визнати виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 24293, таким, що не підлягає виконанню;

стягнути солідарно з відповідачів на його користь в порядку відшкодування шкоди 1 220 100грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 242930, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» грошових коштів у сумі 202 901,62 доларів США за кредитним договором №839/2/27/38/7-285 від 06 липня 2007 року - таким, що не підлягає виконанню.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання дій незаконними, відшкодування шкоди.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь держави судовий збір у сумі 840,80грн.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000грн.

Ухвалою цього ж суду від 11 вересня 2024 року виправлено описку допущену в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2024 року.

Викладено другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Визнати виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 24293, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» грошових коштів у сумі 202 901,62 доларів США за кредитним договором №839/3/27/38/7-285 від 06 липня 2007 року, таким, що не підлягає виконанню.»

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить:

І.Змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню дослідивши наявні в справі докази: розрахунок вимог банку, складений АТ "Сенс Банк" (який надано АТ "Сенс-Банк" суду при повторному розгляді справи в суді першої інстанції); довідку АТ «Сенс Банк» (вих. N?51515-17.5 від 26.12.2023р.); лист приватного виконавця Цимбал С.В. "Про суми перерахування стягнутих коштів" від 06 лютого 2024 року №56043523; лист АТ «Сенс Банк2 від 19 лютого 2024 року вих. №8282-33.4-б/б; промову його представника - адвоката Соляник О.О. в дебатах сторін від 26 липня 2024 року;

та з?ясувати обставини, які підлягали встановленню: дату останнього платежу позичальника ( ОСОБА_1 ); чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем; чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

ІІ.Змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції виключивши речення: "У зв?язку з неналежним виконанням позичальником зобов?язань за вказаним кредитним договором N?839/3/27/38/7-285 від 06 липня 2007 року виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку за період з 09 грудня 2014 року по 09 жовтня 2017 року складала 202 901,62 доларів США (т.І, а.с.131, т.ІІІ, а.с.60-62).

ІІІ.Змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виключивши речення: "Водночас заборгованість за кредитом позивачем в повному обсязі не повернута, доказів пред?явлення банком до позичальника ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів суду не надано, сам позивач заперечує направлення йому банком - іпотекодержателем такого повідомлення-вимоги, а тому строк виконання основного зобов`язання за передбачених договором кредиту умов не змінився".

ІV.Скасувати рішення суду першої інстанції частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог:

1щодо визнання незаконними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича щодо вчинення виконавчого напису від?31 жовтня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за №24293 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УКРСОЦБАНК" грошових коштів у сумі 202 901,62 доларів США за кредитним договором №839/3/27/38/7-285 від 06 липня 2007?року;

2щодо визнання незаконними дій Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо звернення із вимогою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" грошових коштів у сумі 202 901,62 доларів США за кредитним договором №839/3/27/38/7-285 від 06 липня 2007 року;

3щодо стягнення солідарно з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу?Чуловського В.А та АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування шкоди 1 220 100грн. і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позов в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконанню, неповно з?ясував всі обставини справи, що призвело до постановлення незаконного рішення в частині відмови в задоволенні позову. Вказує, що дана справа розглядалася судами трьох інстанцій. Так, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року по цій справі у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 березня 2023 року його апеляційну скаргу залишено без задоволення. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Незважаючи на те, що в матеріалах справи наявні докази які містять інформацію, яка за вказівками Верховного Суду підлягала дослідженню, а саме: розрахунок вимог банку, складений АТ "Сенс Банк"; довідка АТ "Сенс Банк" (вих. N?5 1515-17.5 від 26.12.2023р.), лист Приватного Виконавця Цимбал С.В. "Про суми перерахування стягнутих коштів" від 06.02.2024 N?56043523; лист АТ "Сенс Банк" від 19.02.2024р.вих. N?8282-33.4-б/б; промова представника Позивача - адвоката Соляник О.О. в дебатах сторін від 26.07.2024р. суд першої інстанції проігнорував ці докази, не дослідив їх, не з?ясував обставин, які підлягали встановленню, а саме: дату останнього платежу позичальника ( ОСОБА_1 ). чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Вказує, що наявні в матеріалах справи докази свідчать, що останньою датою перерахування ним коштів по кредитному договору N?839/3/27/38/7-285 від 06 липня 2007 року є 15 серпня 2008 року. Враховуючи, що дата останнього платежу позичальника є 15 серпня 2008 року, та враховуючи умови Договору кредиту N?839/3/27/38/7-285 шодо автоматичного дострокового розірвання договору на 61-й день після здійснення останнього платежу це означає, що строк виконання основного зобов`язання було автоматично перенесено на 11 листопада 2008 року. Саме з цієї дати (11 листопада 2008 року) у стягувача - ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право вимоги всієї суми заборгованості по Договору кредиту N?839/3/27/38/7-285. Незважаючи на ці наявні у справі докази, суд першої інстанції в рішенні неправильно встановив обставину що строк виконання основного зобов`язання за передбачених договором кредиту умов не змінився.

Щодо встановлення обставин безспірності заборгованості, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, розмір заборгованості, визначений ПАТ «Укрсоцбанк» у заяві про вчинення виконавчого напису, не є безспірним. В спірному виконавчому написі нотаріус ОСОБА_2 стягнув із нього заборгованість за кредитним договором N?839/3/27/38/7-285 за період з 09 грудня 2014р. по 09 жовтня 2017 року, на загальну суму 202 901,62 дол. США, яка складається з:

Прострочена заборгованість 88 135,57 дол. США

Строкова заборгованість по нарахованих % - 102,81 дол. США

Прострочена заборгованість по нарахованих % - 114 663,23 дол. США.

Як було зазначено вище, кінцевий строк виконання кредитного договору №839/3/27/38/7-285 було автоматично перенесено на 11 листопада 2008 року. Відповідно, із закінченням строку дії договору, кредитор втратив право нарахування відсотків, передбачених договором. Враховуючи те, що строк виконання зобов?язань із повернення всього кредиту за спірним кредитним договором достроково було перенесено на 11 листопада 2008 року, то Кредитор мав право заявити свої вимоги щодо стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків протягом 3 років від цієї дати тобто до 12 листопада 2011 року. Але Кредитор пропустив цей строк. Вважає, що станом на дату вчинення спірного виконавчого напису про стягнення грошових коштів (31 жовтня 2017 року) Кредитором було пропущено строк позовної давності (минуло майже 9 років з дня виникнення у Кредитора (Стягувача) права вимоги. Із спливом строків позовної давності щодо основної суми боргу, спливають строки позовної давності і щодо додаткових вимог. Тобто, станом на дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса, заборгованості позичальника не існувало ні по тілу кредиту ні по відсоткам. Заява про застосування строків позовної давності міститься також в промові адвоката Соляник О.О, в дебатах сторін, яка долучена до справи в письмовому вигляді.

Також, суд першої інстанції неправильно встановив ще одну обставину, яка має значення для справи, а саме, в мотивувальній частині рішенні суд зазначив: "У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором N?839/3/27/38/7-285 від 06.07.2007 виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку за період з 09.12.2014 по 09.10.2017 складала 202 901,62 доларів США (т. | а.с.131, m.3 60-62). " Ця обставина встановлена на підставі розрахунку банку, який був поданий банком приватному нотаріусу КМНО Чуловському В.А. Цей документ фактично не є розрахунком, а містить в собі лише певні цифри не підтверджені ні належним розрахунком, ні іншими доказами. При встановленні цієї обставини суд проігнорував його доводи, що заявлена сума боргу не відповідає дійсності, що строк закінчення кредитного договору було автоматично перенесено на 11 листопада 2008 року, що Кредитор не мав права на нарахування відсотків після припинення строку кредитного договору, що минуло більше 9 років із дати виникнення у Кредитора права на позов, а тому минули строки позовної давності, і про це було заявлено в суді його представником.

Крім того, вважає хибними, необгрунтованими, та фактично такими, що позбавляють його права на судовий захист, висновки суду першої інстанції щодо відмові у задоволенні його позовної вимоги про визнання незаконними дій ПАТ "Укрсоцбанк". Так, суд першої інстанції не навів жодного обгрунтування та нормативного акту, чи усталеної судової практики, яка б надала можливість прослідкувати логіку суду та доводила правильність висновків суду про те, що сформульовані ним вимоги "про визнання незаконними дій відповідачів та стягнення з них збитків" є неправильним способом захисту.

При відмові у задоволенні його позовної вимоги до нотаріуса про визнання незаконними дій та стягнення шкоди, суд дійшов хибних висновків про те, що в цій справі нотаріус не може бути відповідачем. Вважає що суд неправильно застосував норми матеріального права не застосував закон що підлягав застосуванню, а саме: ст.ст.21, 27, 28, 50 Закону "Про нотаріат" та ст.55 Конституції України. Ці норми прямо передбачають його право на оскарження дій нотаріуса і стягнення з нього збитків, а тому, відповідно, нотаріус є відповідачем у цій справі.

Суд першої інстанції відмовивши йому у задоволенні вимоги про визнання незаконними дій банку та нотаріуса через "неправильний спосіб захисту", позбавив його можливості довести зловживання банку та приватного нотаріуса своїми правами.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який не було заявлено в позові (не співпадають реєстраційний номер виконавчого напису та номер кредитного договору за яким стягнуті кошти). У зв?язку із чим він 27 серпня 2024 року звернувся до суду першої інстанції із заявою до суду першої інстанції про виправлення цих описок в рішенні, але на час звернення до апеляційного суду ухвала про виправлення описки ще не постановлена.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами по справі не надано доказів направлення позивачу (боржнику, який одночасно є іпотекодавцем) письмової вимоги про усунення порушень, у зв?язку із чим приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис із порушенням вимог Порядку, в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин. При цьому, оскільки Банком не направлялася вимога про дострокове повернення кредиту, тому строк основного зобов?язання не змінився.

Крім того, оскільки у судовому порядку постанову №662 було визнано незаконною та нечинною, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин», кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог діючого законодавства.

Оскільки предметом спору є спір про право, зокрема, позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі, нотаріус не може бути відповідачем у даній справі, у зв?язку із чим пред?явлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідачів є неналежним способом захисту.

Що стосується вимог про відшкодування шкоди, то позивачем не доведені завдані збитки.

Проте, повністю погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 06 липня 2007 року між АКБСР "Укрсоцбанк" як кредитором та ОСОБА_1 як позичальником був укладений договір кредиту №839/3/27/38/7-285, за яким АКБ СР "Укрсоцбанк" надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 95 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних відповідно до встановленого порядку погашення та кінцевим терміном погашення до 05 липня 2022 року на придбання нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7-10).

На забезпечення виконання умов вищевказаного договору кредиту 06 липня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір № 839/4/27/38/7-488, згідно з умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банка нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковець О.Л. 06 липня 2007 року. Вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 565 600грн, що еквівалентно 112 000 доларам США (пункт 1.2 договору) (т.І, а.с.11-12, т.1 а.с.75,76).

31 жовтня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором від 06.07.2007 №839/3/27/38/7-285, до якого додав: оригінал Кредитного договору; засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, та документи представника стягувача за довіреністю (т. 1 а.с. 123).

На підставі наданих Банком документів, 31 жовтня 2017 року приватний нотаріус Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №24293, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 06 липня 2007 року № 839/3/27/38/7-285 за період із 09 грудня 2014 року по 09 жовтня 2017 року у розмірі 202 901,62 доларів США, що складається із: простроченої заборгованості 88 135,57 доларів США, строкової заборгованості по нарахованих процентах 102,81 доларів США, простроченої заборгованості по нарахованих процентах 114 663,23 доларів США (а. с. 6, т. 1).

22 березня 2018 року приватний виконавець Бабенко Д. А. відкрив виконавче провадження №56043523 з примусового виконання виконавчого напису № 24293, виданого приватним нотаріусом 31 жовтня 2017 року на суму 202 901,62 доларів США (а. с. 78-79, т. 1).

У рамках указаного виконавчого провадження приватний виконавець виніс відповідні постанови, повідомлення про результати оцінки майна (а. с. 81-82, 83, 90, т. 1).

Відповідно до протоколу №347803 проведення електронних торгів 26 липня 2018 року відбулися торги з продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_3 . Стартова ціна 498 720,00 грн, ціна продажу 578 888,00 грн. Переможець торгів учасник 10, особлива ставка 578 888,00 грн (а. с. 87, т. 1).

Приватний виконавець Бабенко Д. А. 06 серпня 2018 року склав акт про проведені електронні торги у виконавчому провадженні № 56043523 з примусового виконання виконавчого напису №24293, виданого приватним нотаріусом 31 жовтня 2017 року на суму 202 901,62 доларів США, відповідно до якого переможцем торгів стала ОСОБА_3 (а. с. 88-89, т.1).

У позовній заяві ОСОБА_1 як на підставу для задоволення своїх позовних вимог зазначає, що даний виконавчий напис є неправомірним, оскільки його вчинено за відсутності документів відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року за №1172 (надалі Перелік) та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МУЮ від 22 лютого 2012 року за №296/5. Крім того, зазначає, що оскільки останній платіж по договору кредиту ним було здійснено 14 серпня 2008 року, строк виконання основного зобов`язання було змінено на 11 листопада 2008 року. Відтак, банк утратив право вимоги за основним зобов`язанням, оскільки з моменту виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Письмової вимоги про погашення заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» йому не направляв, та відповідно він її не отримував.

При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат», тут і далі, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ). При цьому Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/17 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 369/16105/19 (провадження № 61-6145св22),від 28 червня 2023 року у справі № 761/19654/21 (провадження № 61-9744св22).

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказано, що:

«оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів № 779 та № 780 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Даний висновком також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 18 січня 2023 року у справі №274/2478/18.

Крім того, із змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду вбачається, що взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, пунктом Переліку якого (в редакції від 29.11.2001) було передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи 31 жовтня 2017 року приватний нотаріус Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований реєстрі за № 24293, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 06 липня 2007 року № 839/3/27/38/7-285 у розмірі 202 901,62 доларів США. (а. с. 6, т. 1).

З урахування викладеного колегія суддів погоджується з таким висновком суду про обгрунтованість позовних вимог з підстав не надання Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригіналу нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення проводиться у безспірному порядку.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку в редакції, що діяла станом на виникнення спірних правовідносин, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Разом з тим, відповідачами не надано доказів дотримання підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, а саме: доказів направлення повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржнику, який в даному випадку є одночасно й іпотекодавцем.

Більш того, відповідач АТ «Альфа-Банк» (після перейменування - АТ «Сенс Банк») у своєму відзиві від 01 червня 2020 року зазначив, що стягувач не був зобов`язаний направляти боржнику жодних повідомлень про усунення порушення кредитного зобов`язання.

Викладаючи мотиви ухваленого ним рішення, суд першої інстанції зокрема зазначив, що строк виконання основного зобов?язання за передбаченими договором кредиту умовами не змінився.

Між тим, таких висновків суд першої інстанції дійшов при неповному з?ясуванні обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як вбачається з умов договору кредиту кінцевим терміном погашення кредиту погоджена сторонами дата 05 липня 2022 року (п.1.1.1 договору кредиту).

Разом з тим, у пункті 4.5 договору кредиту сторони погодили, що у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7 (сплачувати проценти за використання Кредиту в порядку, визначеному пунктами 2.4, 2.5 цього договору), 3.3.8 цього Договору (своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями) протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Пунктом 7.4 договору кредиту встановлено, що у випадку настання обставин, визначених, зокрема, пунктом 4.5 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що закінчився і, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Матеріали справи свідчать та не заперечується учасниками справи, що останній платіж за кредитним договором позивачем було здійснено 14 серпня 2008 року.

Таким чином, строк виконання основного зобов?язання було змінено на 11 листопада 2008 року.

Саме з цього часу - 11 листопада 2008 року - у відповідача виник обов?язок дострокового погашення всієї суми заборгованості за кредитом, з урахуванням нарахованих відсотків за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Після вказаної дати право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватним нотаріусом запропоновано стягнути заборгованість за договором кредиту від 06 липня 2007 року №839/3/27/38/7-285 в розмірі розмірі 202 901,62 доларів США, яка складається, в тому числі із заборгованості по нарахованих процентах в розмірі 114 663,23 доларів США, які були нараховані Банком вже після 11 листопада 2008 року.

Крім того, як зазначалось вище, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Разом з тим, оспорюваний виконавчий напис було вчинено зокрема і щодо заборгованості, яка виникла у період з 09 грудня 2014 року по 09 жовтня 2017 року. В той час як вищевказаний трирічний строк на звернення із заявою про вчинення виконавчого напису сплив 11 листопада 2011 року.

Вказане вище унеможливлює висновок про те, що заборгованість, на яку вчинено виконавчий напис, є безспірною.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає зміні в частині мотивів задоволення цієї позовної вимоги.

Що стосується позовних вимог заявлених до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., то колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі №761/825/20 зазначено, що:

«Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до приватного нотаріуса.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення із вимогою до приватного нотаріуса про вчинення відповідного виконавчого напису, оскільки звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є правом Банку, а перевірка обгрунтованості такої заяви в силу ст.88 Закону України «Про нотаріат» покладається на нотаріуса.

Банк звертаючись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису намагався захистити свої права, шляхом стягнення з позичальника (позивача по справі) заборгованості за кредитом, що виключає протиправність поведінки з боку останнього, а отже і наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновком суду про те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. не є належним відповідачем у справі в частині пред?явлених до нього позовних вимог про відшкодування шкоди в сумі 1220 100грн., оскільки позивач вважає, що саме неправомірними діями нотаріуса та АТ «Альфа-Банк» йому завдано шкоду.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний:

здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики;

сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду;

зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій;

відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам;

вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил;

дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення;

надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, його територіальних органів при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства;

постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації;

виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Статтею 27 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.

Відповідно до положень статті 28 Закону України «Про нотаріат» для забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчиненої нотаріальної дії та/або іншої дії, покладеної на нотаріуса відповідно до закону, приватний нотаріус зобов`язаний до початку зайняття приватною нотаріальною діяльністю укласти договір страхування відповідальності.

Держава не несе відповідальності за шкоду, заподіяну неправомірними діями приватного нотаріуса при здійсненні ним нотаріальної діяльності функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Приватний нотаріус не несе відповідальності по зобов`язаннях держави.

Мінімальний розмір страхової суми становить тисячу мінімальних розмірів заробітної плати.

Розмір відшкодування заподіяної шкоди визначається за згодою сторін або в судовому порядку.

Отже, нотаріус є належним відповідачем за вимогами про відшкодування шкоди, розмір якої перевищує страховий ліміт його відповідальності.

Диспозиція статті 27 Закону України «Про нотаріат», в якій передбачено можливість відшкодування потерпілому завданої шкоди за наявності в діях приватного нотаріуса вини у формі необережності та у виді недбалості, не виключає необхідності встановлення решти складових правопорушення, за наявності яких настає цивільна відповідальність за завдану шкоду.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Із змісту вказаної статті вбачається, що зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Так, позивач вважає, що завдана йому шкода дорівнює ринковій вартості квартири, на яку було звернуто стягнення на виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса та згідно висновку про вартість майна, становить 1 220 100грн.

Між тим, хоча виконавчий напис нотаріуса і був визнаний таким, що не підлягає виконанню, разом з тим, предметом виконавчого напису була заборгованість за кредитним договором, а не спірна квартира.

Якщо позивач вважав, що вартість спірної квартири, за якою вона була відчужена виконавцем є заниженою, останній не був позбавлений можливості оскаржити оцінку цього майна у встановленому законом порядку.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем оскаржувались результати оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності в рамках ВП №56043523, згідно якої ринкова вартість спірної квартири становить 623 400грн.

Крім того, відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року по справі №201/6498/20.

Оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріуса визнаний таким, що не підлягає виконанню, правова підстава набуття Банком грошових коштів від продажу квартири відпала, а отже ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним позовом до Банка про стягнення безпідставно отриманих ним грошових коштів від продажу спірної квартири в порядку ст.1212 ЦК України.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині відшкодування шкоди.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає зміні в частині мотивів.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2024 року змінити, мотивувальну частину рішення викласти в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова