Суддя Попова В. О.
Провадження № 2/644/344/25
06.03.2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня2025 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Попової В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Плаксій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розірвання шлюбу, встановлення юридичного факту, стягнення аліментів

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дерев`янченка Я.Ю. звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 11 серпня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис за №235, вчинений Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області. Від подружнього життя народились донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У свідоцтвах про народження дітей батьками записано сторони по справі. У подальшому 26 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Дерев`янченко Я.Ю. надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між сторонами; встановити юридичний факт, що батько ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_1 ; становити юридичний факт, що батько ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що з середини 2023 року він з відповідачкою мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Неповнолітні донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Усі свої обов`язки, щодо утримання дітей, він виконує належним чином. Мати мешкає окремо та не приймає участі в вихованні та утриманні дітей.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.05.2024, у зв`язку із звільненням ОСОБА_5 з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 07.05.2024 № 1365/0/15-24, відповідно до пунктів 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 644/10235/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану цивільну справу було передано в провадження судді Попової В.О.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2024 року, зазначену вище цивільну справу прийнято в провадження судді Попової В.О., визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

16 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Дерев`янченка Я.Ю, який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АН № 1325677 від 28.12.2023, надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, оскільки дитині - ОСОБА_4 виповнилось 14 років, він має самостійно визначити, з ким з батьків він буде проживати, згідно ч. 3 ст. 160 СК України, внаслідок чого право позивача щодо визначення місця проживання дитини не підлягає судовому захисту.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.03.2025 року позовної вимоги в частині визначення місця проживання дитини залишено без розгляду.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. 20.01.2025 через канцелярію суду від представника позивача - адвоката Дерев`янченка Я.Ю. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги про розірвання шлюбу, встановлення юридичного факту, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду відповідачка надала заяву, в якій зазначила , що визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу, визначення місця мешкання дитини разом з батьком - ОСОБА_1 , стягнення з неї аліментів та просить розглянути справу за її відсутність, (а.с.126) .

Треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, правом на участь представника в судовому засіданні не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

20.01.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника ІНФОРМАЦІЯ_7 Михайлова О.М., який діє на підставі Наказу командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » № 211 від 24.04.2024, про розгляд справи без їх участі; щодо розгляду справи покладаються на розсуд суду (а.с. 162-16).

Вирішуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяви сторін, письмові докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 серпня 2010 року, який зареєстровано Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №235. Від шлюбних стосунків сторони мають неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 липня 2007 року, видане Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції, актовий запис № 214 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01 жовтня 2010 року, видане Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 614. У свідоцтвах про народження дітей батьками записано сторони по справі: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, на примирення не згодні.

Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За приписами ч. 3ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дитини, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з огляду на наступне.

Судом встановлено, що від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 липня 2007 року, видане Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції, актовий запис № 214 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01 жовтня 2010 року, видане Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 614. У свідоцтвах про народження дітей батьками записано сторони по справі: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що діти проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні. Зазначене підтверджується актом обстеження умов проживання від 25.12.2023 року та Висновком про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Департаментом служб у справах дітей ХМР за №181 від 26.04.2024 року.

ОСОБА_2 має статус внутрішньо переміщеної особи та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 на співбесіду до Департаменту служб не з`явилася, пояснень чи документів не надавала. До матеріалів справи надійшла нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 26.03.2024, в якій зазначено, що мати не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно довідки від 26.12.2023 року №664/0/545-23 Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуває під наглядом фахівців та лікаря-педіатра, КНП «Міська дитяча поліклініка, №16» ХМР. 20.12.2023 р. ОСОБА_1 уклав декларацію про надання первинної медичної допомоги з лікарем-педіатром, КНП «Міська дитяча поліклініка №16» ХМР. Заначено, що 20 грудня 2023 року, на амбулаторному прийомі лікарем-педіатром, зі слів ОСОБА_1 , з`ясовано, що з 12.12.2023 року ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та догляді за ОСОБА_6 .

Згідно довідки Комунального закладу «Харківська гімназія №88 Харківської міської ради» від 25.12.2023 №02.1-27-114, повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у закладі освіти з 31.08.2017 року.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Днем подання позовної заяви вважається 22.02.2024 року, оскільки позовна заява подана безпосередньо до канцелярії суду, у зв`язку з чим, аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з вказаної дати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини суд зазначає наступне:

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11вересня 2024 року (справа № 201/5972/22) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«70. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

71. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164

72. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

73. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

74. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

75. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

…

80. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

…

84. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

…

87. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, тофакт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.»

За змістом наведених роз`яснень факт одноосібного утримання і виховання одним із батьків дитини є обставиною, що доводиться у спорі між батьками про припинення певних прав та обов`язків іншого із батьків та покладення у зв`язку із цим на нього відповідальності, передбаченої законом.

Позивач заявив вимогу про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина.

Позивачем не обґрунтовано, з якою метою, для вирішення якого спору слід встановити факт одноосібного виховання і утримання ним дитини.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Суд виснує що, докази надані позивачем на підтвердження заявленої вимоги, не містять достатніх відомостей про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у частині виховання та утримання неповнолітнього сина. Відтак, позовна вимога в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задоволенню не підлягає.

Судові витрати вирішуються судом у відповідності до ст. ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідачку судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 95, 141, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати шлюб, який укладено 11 серпня 2010 року між ОСОБА_1 , 1983 року народження, та ОСОБА_2 , 1988 року народження, який зареєстровано Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 235.

Прізвище позивачки залишити без змін « ОСОБА_7 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , (1988 року народження, РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 29.12.2023 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1988 року народження РНОКПП: НОМЕР_3 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача- Казначейство України(ЕАП) ;код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір за подання заяви про стягнення аліментів у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 06.03.2025.

Суддя В.О. Попова