Справа № 464/710/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г. О.
Провадження № 22-ц/811/3108/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що від стосунків (без реєстрації шлюбу) її сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю другої групи, вимагає догляду та лікування (медичний діагноз в силу ст. 7 ЗУ «Про захист персональних даних» не розголошується) народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що після народження ОСОБА_4 мати ОСОБА_3 в силу хвороби не могла забрати з пологового будинку і її син ОСОБА_2 особливого ентузіазму забирати дитину з пологового будинку теж не проявляв. Вона, як бабуся ОСОБА_4 , під розписку забрала з пологового свого новонародженого внука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та перебуває на її утримання по даний час.

Стверджувала, що малолітнього ОСОБА_4 було зареєстровано за адресою матерії, а саме: АДРЕСА_1 , а фактично дитина з моменту народження проживає з нею за адресою АДРЕСА_2 .

Зазначала, що її син ОСОБА_2 з вересня по грудень проживав з нею та малолітнім ОСОБА_4 , а з грудня 2022 року пішов проживати до ОСОБА_3 і весь цей час вона самостійно займалася вихованням та утриманням онука.

Відповідач не цікавився та не цікавиться сином, його утриманням та потребами. Починаючи з грудня 2022 року останній бачив сина лише 2 рази і обидва рази особливого інтересу щодо дитини не проявляв.

Вказувала, що син не спілкується з нею, навіть по телефону, крім випадків коли йому щось потрібно.

Зазначала, що на адвокатський запит від 22 листопада 2023 року відділ «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради за № 260001-вих-145109 від 24 листопада 2023 року їй було надано копію заяви ОСОБА_2 від 17 жовтня 2023 року, з якої вбачається, що він заперечує проти позбавлення батьківських прав і хоче, щоб син ОСОБА_5 жив з ним та матір`ю.

В той же час стверджувала, що з моменту написання заяви (17 жовтня 2023 року) її син ОСОБА_2 до малолітнього сина не з`явився жодного разу, не поцікавився його станом здоров`я та забезпеченням, а при зустрічі з нею останній повідомив, що відкличе свою заяву від 17 жовтня 2023 року щодо наміру утримання та виховання сина, оскільки заявлені в ній обставини не відповідають дійсності.

Зважаючи на наведені обставини просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 , 02 вересня 2022 року та встановити опіку над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її його опікуном.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього ОСОБА_4 .

Вказує, що ОСОБА_2 , не відвідує свого сина, не цікавиться ним та ігнорує засідання Органу опіки та піклування синівської РА ЛМР та судові засідання у справі про позбавлення його батьківських прав.

Стверджує, що ОСОБА_2 , проживав разом із малолітнім сином з моменту народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до кінця грудня 2022 року, тобто чотири місяці після народження дитини, а з кінця грудня 2022 року по сьогоднішній день, останній не проживає, не забезпечує, не виховує малолітнього ОСОБА_2 і не цікавиться сином.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 31 березня 2021 року, виданого повторно( а.с. 12).

Від стосунків (без реєстрації шлюбу) сина позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю другої групи, вимагає догляду та лікування (медичний діагноз в силу ст. 7 ЗУ «Про захист персональних даних» не розголошується)народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , Серія НОМЕР_1 виданого 15 вересня 2022 року вбачається, що батьками останнього є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 14).

Після народження ОСОБА_4 мати ОСОБА_3 в силу хвороби не могла забрати з пологового будинку і її син ОСОБА_2 особливого ентузіазму забирати дитину з пологового будинку теж не проявляв. Вона, як бабуся ОСОБА_4 , під розписку забрала з пологового свого новонародженого внука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та перебуває на її утримання по даний час.

Згідно відповіді відділу «Служби у справах дітей» Сихівського району від 08 листопада 2023 року № 260001-вих-137787 на заяву ОСОБА_1 щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області надала відповідь та акт обстеження умов проживання від 16 жовтня 2023 року, в якому зазначено, що на момент присутності комісії за вказаною адресою була присутня ОСОБА_6 , яка повідомила, що її доньку ОСОБА_3 (матір дитини) госпіталізовано в один із медичних закладів м. Львова, а ОСОБА_2 перебуває разом з нею. Також вбачається, що ОСОБА_6 вважає, що дитині краще і надалі проживати з ОСОБА_1 , оскільки через неадекватну поведінку її доньки, викликану психічними розладами та яка є особою з інвалідністю другої групи батькові дитини виховувати сина в таких умовах буде складно (а.с. 25-26).

З епікризу виписного з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 №766/2024 та довідки до акта огляду МСЕК Серія 12 ААБ №296932 вбачається, що остання є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, вимагає догляду та лікування (а.с. 85-88).

Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації від 21 червня 2024 року №260001-вих-89364, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вищезгаданому висновку також зазначено «Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька , матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню обов`язків від 30 квітня 2019 року №19, виданим комунальним некомерційним підприємством «Сколівська центральна лікарня» Сколівської міської ради, матір дитини, ОСОБА_3 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежить від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків» ( а.с. 118-119).

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав, що між сторонами справи існує конфлікт щодо визначення місця проживання та порядку виховання неповнолітнього ОСОБА_4 та дійшов висновку про недоведеність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та відсутність підстав для позбавлення останнього батьківських прав.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Найважливішим обов`язком батьків є належне виховання дітей. Батьки повинні піклуватися про фізичний розвиток дітей, їхнє навчання та підготовку до суспільно-корисної праці.

Обов`язки батьків прописані у статті 150 СК України.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні покликається на заяву ОСОБА_2 від 17 жовтня 2023 року, яка міститься в матеріалах справи та в якій він заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що він та ОСОБА_3 люблять свого сина та мають намір його виховувати.

В той же час, судом першої інстанції не надано належної оцінки заяві відповідача, поданій пізніше а саме заяві від 11 грудня 2023 року, згідно якої ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування Сихівської РА ЛМР із заявою про відкликання своєї заяви від 17 жовтня 2023 року, та в якій стверджує, що він не має намірів виховувати малолітнього сина ОСОБА_4 і обставини, викладені в заяві від 17 жовтня 2023 року не відповідають дійсності ( а.с. 40).

Крім цього, з актів ОСББ «Скорини -42» від 30 січня 2023 року, від 05 вересня 2023 року, від 06 липня 2023 року про не проживання, які містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований з 08 жовтня 2010 року за адресою АДРЕСА_2 , але не проживає за вказаною адресою з 29 грудня 2022 року ( а.с. 27, 32,34).

Згідно актів ОСББ « Скорини -42» щодо фактичного місця проживання від 15 вересня 2022 року, 04 січня 2023 року, 26 квітня 2023 року від 29 серпня 2023 року, від 27 вересня 2023 року, від 31 жовтня 2023 року, від 29 листопада 2023 року, 28 грудня 2023 року а також від 01 листопада 2024 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 та перебуває на повному матеріальному забезпечення ОСОБА_1 , яка є його бабусею та здійснює догляд за ним (а.с. 37, 36, 35, 33,31, 30, 29, 28, ).

За змістом відповіді ГУ НП у Львівській області Львівського районного управління поліції №2 відділу поліції №2 від 08 березня 2024 року №9од/39/01/08/2024 на адвокатський запит повідомлено, що згідно даних інформаціно-комунікаційної системи « Інформаційний портал Національної поліції» ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області заяв (повідомлень) у відділ поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу чинення перешкод останнім зі сторони ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 не зареєстровано (а.с. 60).

Також з матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2024 року під час розгляду справи в апеляційній інстанції, ОСОБА_2 повторно звернувся до органу опіки та піклування ЛМР із заявою яка підтверджує обставини, викладені у заяві від 11 грудня 2023 року та в якій останній стверджує, що він відкликає свою заяву від 17 жовтня 2023 року та вказує, що він не має намірів виховувати малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а обставини, викладені в заяві від 17 жовтня 2023 року не відповідають дійсності, а дана заява була написана під диктовку працівника органу опіки (а.с. 173).

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції щодо того, що між сторонами справи існує конфлікт щодо визначення місця проживання та порядку виховання неповнолітнього ОСОБА_4 , не відповідає обставинам справи, оскільки зокрема заявами від 11 грудня 2023 року, від 01 жовтня 2024 року та своєю поведінкою щодо дитини відповідач ОСОБА_2 однозначно підтверджує, що не має наміру виховувати малолітнього сина ОСОБА_4 .

Відсутність конфлікту між сторонами щодо визначення місця проживання та порядку виховання неповнолітнього ОСОБА_4 також підтверджує відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2024 року, в якому він стверджує, що визнає позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 та просить задовольнити її апеляційну скаргу ( а.с. 173).

Доказів чинення відповідачу перешкод у вихованні та спілкуванні із сином не надано, як і не надано доказів звернення у відповідні органи про визначення порядку участі у вихованні дитини. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 21 липня 2021року у справі № 202/7712/18.

У постанові Верховного Суду у справі №520/8264/19 прописано: відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Аналогічне релевантне із позицією та бездіяльністю відповідача ОСОБА_2 .

Виходячи з інтересів дитини, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи в їх сукупності безспірно встановлено, що батько порушує право дитини на виховання в сім`ї, яка є першоосновою розвитку особистості (з часу виписки з пологового будинку ОСОБА_7 проживає з бабою, яка забезпечує його та здійснює за м догляд), самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться життям сина, матеріально не утримує, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду тасвідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом п.1,2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 встановлено, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Враховуючи вищенаведені обставини, свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_4 та твердження самого відповідача щодо того, що він не має наміру виховувати свого сина, виходячи із найкращих інтересів дитини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2024 року з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 шляхом позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги в частині призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є передчасними та не підлягають до задоволення, оскільки вирішення питання про встановлення опіки згідно положень ст. 58, ч. 3 ст. 60 ЦК України, 243 СК України повинно вирішуватись відповідним органом опіки та піклування після надання дитині статусу «дитини, позбавленої батьківського піклування» на підставі рішення суду про позбавлення батьківських прав батька дитини, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.