ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/149/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

cуддів Храпак Н.М., Костіва О.З.

за участю секретаря Дідух М.Є.,

представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/14510/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» від імені якого діє адвокат Альховська Ірина Богданівна на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2024 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст рішення складено 28 листопада 2024 року) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» (далі ТОВ «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС») звернулось до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-113142, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

Вказували на те, що кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка становить 146 062,34 грн. і складається із: строкового тіла 8 834,16 грн; простроченого тіла 57 368,73 грн; строкових відсотків 13 534,13 грн; прострочених відсотків 66 325,32 грн.

Зазначали, що 08 листопада 2023 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» на підставі договору факторингу.

На підставі наведеного, просили стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № CL-113142 у розмірі 146 062,34 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн..

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вважають, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм процесуального права.

Стверджують, що суд формально підійшов до вирішення даного спору, не витребував від позивача чи банку необхідних документів для повно та всебічно розгляду справи.

Зазначають, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження не укладення кредитного договору, зокрема, не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним та позичальником не доведено належного повернення позичених коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Вказують на те, що заборгованість за кредитним договором не погашена і зміна кредитора жодним чином не впливає на факт того, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав і заборгованість наявна донині.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» - Альховська І.Б. підтримала вимоги апеляційної скарги, з мотивів викладених у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що що 22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «КРЕДОБАНК» із Анкетою-заявою №CL-113142 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, відповідно до якої ОСОБА_1 виявила бажання отримати кредит в розмірі 100 000,00 грн., зі строком кредитування 60 місяців, з процентною ставкою 49,99 % річних, на ціль: рефінансування кредитів. У заяві ОСОБА_1 вказала особисті дані, такі як: відомості про місце проживання, сімейний стан, інформацію про зайнятість, а також доходи та витрати. Крім того зазначила інформацію про кредити, які пропонуються для рефінансування, а саме: Кредит №1 за кредитним договором № SAMDN4203 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», початкова сума кредиту 18 000 грн., залишок по кредиту 13 900 грн.; Кредит № 1 за кредитним договором № 500607974 у ПАТ «АЛЬФА-БАНК», початкова сума кредиту 48 000 грн., залишок по кредиту 41 613,04 грн.

Підписуючи Анкету-заяву №CL-113142 від 22.05.2018 грн., ОСОБА_1 підтвердила, що з умовами надання кредиту, викладеними в Пам`ятці клієнту ознайомлена та примірник Пам`ятки отримала.

23 травня 2018 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №CL-113142, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.

Відповідно до п. 2.1-2.4 Кредитного договору, Банк видає позичальнику кредит у розмірі 100 000 грн. строком на 60 місяців терміном до 22.05.2023 року на поточні потреби в розмірі: 29 842,25 грн на поточні потреби позичальника; 28 544,71 грн. на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ«ПРИВАТБАНК» по кредитному договору № SAMDN4203 від 24.05.2006 року; 41 613,04 грн. на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «АЛЬФА-БАНК» по кредитному договору № 500607974 від 31.07.2017 року.

Згідно з п. 4.1, 4.2, 4.5 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 49,99 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною в п.4.1 Договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. Орієнтована реальна річна процентна ставка 63,17 %.

У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до договору).

Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.

20 червня 2020 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1, у якому сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором шляхом підписання нового Графіку платежів (Додаток №1 до цього Додаткового договору), якого Позичальник зобов`язується неухильно дотримуватися.

04 серпня 2020 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1, у якому сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором шляхом підписання нового Графіку платежів (Додаток №1 до цього Додаткового договору), якого Позичальник зобов`язується неухильно дотримуватися.

28 липня 2021 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1, у якому сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором шляхом підписання нового Графіку платежів (Додаток № 1 до цього Додаткового договору), якого Позичальник зобов`язується неухильно дотримуватися, при цьому Сторони погодили, що за Кредитним договором встановлюється термін повернення кредиту до 22 травня 2024 року.

08 листопада 2023 року між Клієнтом АТ «КРЕДОБАНК» та Фактором ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС», укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами.

Згідно із Додатком № 1 до Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023 року до ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №CL-113142 від 23.05.2018 року у розмірі 146 062,34 грн.

Відповідного до розрахунку заборгованості за період з 02.11.2020 року по 08.11.2023 року виконаного ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС», заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №CL-113142 від 23.05.2018 року станом на 08.11.2023 року становить 146 062, 34 грн., яка складається із: сума заборгованості за тілом (строкова) 8 834,16 грн.; сума заборгованості за тілом (прострочена) 57 368,73 грн.; сума заборгованості за відсотками (строкова) 13 534,13 грн.; сума заборгованості за відсотками (прострочена) 66 325,32 грн.

Згідно досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні від 30.01.2024 року ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» повідомило ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні за Кредитним договором №CL-113142 від 23.05.2018 року з АТ «КРЕДОБАНК» на ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» та про необхідність повернення заборгованість за договором у розмірі 146 062, 34 грн. протягом 30-ти днів з дня отримання вказаного повідомлення, але в будь якому випадку, не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами існування заборгованості та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору.

Також суд вважав, що позивачем ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» не надано суду доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за Кредитним договором №CL-113142 від 23.05.2018, укладеним між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 ..

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1-2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві представник ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» посилалась на те, що 22 травня 2018 року відповідачка підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

23 травня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір № CL-113142, відповідно до п.2.2 якого датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані в п.2.4. Кредитного договору).

Відповідно до п.2.4 Позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на відповідні цілі та відповідні реквізити.

Слід зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Разом з тим, позивачем не надано до суду первинної виписки з карткового рахунку відкритого на ім`я відповідача, з якої можна було б встановити факт виконання банком п.2.2 - 2.4 Договору, користування відповідачкою кредитними коштами та наявність у неї заборгованості за кредитом.

В свою чергу, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що даний розрахунок складається лише з підсумкової суми заборгованості станом на 08.11.2023 року. У розрахунку не розписано а ні дату та розміри нарахування відсотків, а ні дати та розмір сплачення заборгованості відповідачем (а.с.55). Тобто з наданих доказів суд навіть не може встановити, що виконуючи зобов`язання боржник визнавав умови договору.

За правилами ч. 1, 3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а відповідно і доказів про наявність заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).

Так, на підтвердження переходу до ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-113142 від 23.05.2018 року, позивачем долучено до матеріалів справи Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023 року.

Разом з тим, суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що вказаний договір факторингу є неповним, що не дає можливості встановити усі фактичні обставини із договору факторингу, зокрема, домовленість щодо предмету, ціни договору, підстав розірвання договору, моменту передачі права вимоги, прав та обов`язків сторін та інших обставин, які мають суттєве значення для встановлення домовленості між АТ «КРЕДОБАНК» та ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС».

У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Усупереч вищевикладеному, позивачем в суді першої інстанції не було надано повний текст договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023 року, що укладений між АТ «КРЕДОБАНК» та ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС».

Водночас не було і надано доказів, які підтверджують, що ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» сплатило кошти за передані права вимоги за Договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023 року.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував про те, що позивачем ТОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» не надано доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за Кредитним договором №CL-113142 від 23.05.2018 року, укладеним між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи представника позивача про те, що суд не витребував у позивача докази видачі кредитних коштів, колегія суддів відхиляє, так як згідно ст.81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний доводити обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року у справі №346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок.

Позивачем клопотання про прийняття нових доказів через неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з наданням відповідних доказів, не заявлялись при поданні апеляційної скарги, а тому в апеляційного суду були відсутні під час підготовки справи до апеляційного розгляду підстави для вирішення питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, які були долучені до апеляційної скарги (договір факторингу від 08.11.2023, платіжна інструкція №1 від 08.11.2023 про сплату коштів до договору факторингу, меморіальні ордери, виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 з 23.05.2018 року по 07.11.2023 року, розрахунок заборгованості за договором кредиту № CL-113142 від 23.05.2018).

Після призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» надійшло клопотання про поновлення строку на подання таких доказів, яке ним було підтримане в судовому засіданні, проте судом апеляційної інстанції в задоволенні такого клопотання було відмовлено, оскільки учасником справи не було надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у відповідності до вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України.

Крім цього, звертаючись до суду, позивачем у позовній заяві викладено обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги, зазначено докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявлялось клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначалось про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

Також, у позовній заяві позивач просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та за відсутності його представника, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді:

Костів О.З.

Храпак Н.М.