РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року, місто Звягель Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

(Справа № 285/5934/24, провадження у справі № 2/0285/430/25)

розглянув у судовому засідання у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області, третя особа Державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А. І. про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

встановив:

У листопаді 2024 року представник позивачки Томашевська О. А. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з цим позовом, в якому просить визнати за останньою в порядку спадкування за законом право власності на будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина. При цьому, ще за життя, її чоловік після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкував житловий будинок АДРЕСА_1 , але у встановленому законом порядку не оформив своїх спадкових прав. Позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 22 жовтня 2024 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю на руках у спадкоємця правовстановлюючого документу та підтвердження факту реєстрації будинку.

Позивачка посилаючи на те, що оскільки її чоловік прийняв спадщину після смерті свої матері, але не встиг її оформити, а також те, що вона являється спадкоємцем за законом після смерті чоловіка та згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, а також те, що свідоцтво про право власності на будинок не видавалось, що в свою чергу унеможливлює здійснити оформлення спадщини у встановленому законом порядку, просить суд позов задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Представник позивачап подав заяву про слухання справи у його відсутності та не заперечує щодо задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була матір`ю ОСОБА_3 ,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якого відкрилась спадщина. /а.с.17/

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 та являється спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. (а.с.16)

Позивачка звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті яоловіка.

Постановою нотаріуса №2259/02-31 від 22.11.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який належав ОСОБА_1 після смерті якої його успадкував її син ОСОБА_5 , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та реєстрації на нього права власності. /а.с.30,31/

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), в тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після смерті ОСОБА_5 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто під час дії ЦК УРСР.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено, що померлий ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР, про що свідчить довідка Кам`номайданської сільської ради Новоград-Волинського району від 11.12.2008 року за №742, згідно якої ОСОБА_5 після смерті матері доглядав за житловим будинком, зробив ремонт і обробляв земельну ділянку в травні-грудні 1999 року (а.с.72).

Також встановлено, що після смерті чоловіка ОСОБА_5 . cпадщину прийняла його дружина/позивачка ОСОБА_1 , про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (а.с.28, 29)

Отже, з вищевстановлених обставин вбачається, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , а позивачка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 ..

Разом з тим, як вбачається зі змісту постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачка ОСОБА_1 не може оформити свої спадкові права на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки на нього відсутні правовстановлюючи документи.

Судом встановлено, спірний зазначений будинок був побудований у 1933 році та власником господарства відповідно до погосподарської книги була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.21)

Станом на час смерті правовстановлюючих документів на вказаний будинок не було.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Згідно зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зазначена в погосподарській книзі як власник домогосподарства по АДРЕСА_1 , що дає підстави суду дійти висновку про те, що ОСОБА_2 була власником зазначеного будинку на момент її смерті, а тому її право могло перейти до її спадкоємця сина ОСОБА_5 , а після його смерті це право перейшло до його спадкоємців.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Таким чином, враховуючи вище викладне, а також те, що позивачка іншим шляхом не має можливості оформити право на спадкове майно, оскільки спадкодавець не зареєстрував його у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області, третя особа Державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А. І. про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити повністю

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті якої його успадкував ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2025 року.

Головуючий