справа № 373/1359/24 головуючий у суді І інстанції Керекеза Я.І.
провадження № 22-ц/824/5999/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - Переяславської міської ради на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Переяславської міської ради та Циблівської сільської ради про визнання дій (бездіяльності) неправомірними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати дії відповідача щодо не забезпечення її доньки, особи з інвалідністю першої групи підгрупи А, ОСОБА_2 , виробами медичного призначення (підгузками) неправомірними; зобов`язати вчинити дії по забезпеченню підгузками відповідно до Індивідуальної програми реабілітації; стягнути 5 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона має доньку ОСОБА_2 , 1995 року народження, яка є особою з інвалідністю першої групи довічно. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2013 року її доньку визнано недієздатною, позивача призначено опікуном. Її доньці було розроблено Індивідуальну програму реабілітації осіб з інвалідністю, відповідно до якої вона постійно повинна бути забезпечена поглинальними прокладками та підгузками. На неодноразові звернення позивача про необхідність забезпечення доньки вищезазначеними медичними гігієнічними засобами відповідач не реагує. Вважає, що адміністрація відповідача умисно порушує законні права та інтереси її доньки, як особи з інвалідністю, на реалізацію програми індивідуальної реабілітації. Крім того, вважає, що діями відповідача їй та доньці була заподіяна моральна шкода, яка полягає у позбавленні їх можливостей реалізації своїх звичок і бажань, що могли бути реалізовані без витрачання часу на підготовку заяви до судових органів з метою належного захисту порушених прав. Розмір моральної шкоди оцінює в 5 000,00 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії (бездіяльність) Комунального некомерційного підприємства «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Переяславської міської ради та Циблівської сільської ради щодо невиконання Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1919 від 10 листопада 2020 року в частині забезпечення ОСОБА_2 виробами медичного призначення, а саме підгузками. Зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Переяславської міської ради та Циблівської сільської ради на виконання Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1919 від 10 листопада 2020 року забезпечувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виробами медичного призначення, а саме підгузками. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Переяславської міської ради та Циблівської сільської ради залишено без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Переяславська міська рада звернулося з апеляційними скаргами, зареєстрованими від 26 грудня 2024 року вх. № 160402 та від 30 грудня 2024 року вх. № 161438, які є ідентичними за змістом та фактично є однією апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, не правильне застосування норм матеріального, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенню позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Переяславська міська рада зазначає, що матеріали справи не містить доказів, з яких можна прийти до висновку, що Структурний підрозділ з питань охорони здоров`я (Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації) визначав комунальне некомерційне підприємство «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Переяславської міської ради та Циблівської сільської ради закладом охорони здоров`я через який забезпечуються медичним виробом особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та визначені категорії осіб. Беззаперечно, що видання медичного виробу особі із інвалідністю здійснюється закладом охорони здоров`я, але він (заклад охорони здоров`я) повинен, по-перше бути визначеним Структурним підрозділом з питань охорони здоров`я, як такий, що видає вироби медичного призначення відповідно до Порядку № 1301; по-друге, заклад охорони здоров`я повинен отримати медичний виріб від Структурного підрозділу з питань охорони здоров`я. Позивач (її донька) не перебуває на обліку у Структурному підрозділі з питань охорони здоров`я (Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації).

Представники відповідача та Переяславської міської ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися. При цьому подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю представника відповідача в розгляді іншої справи та у зв`язку з поганим самопочуттям представника Переяславської міської ради. При цьому доказів зазначеним обставинам до клопотання не долучено.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виснував, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи зазначене, та те, що Переяславська міська рада реалізували своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши судове рішення на предмет вирішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 0418131, виданої 23 серпня 2013 року, та копії довідки МСЕК серії КИО-1 № 0429854 від 31 березня 2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю першої підгрупи 2 «А» з дитинства (а.с. 16-17).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2013 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано недієздатною, встановлено над нею опіку, опікуном призначено ОСОБА_1 (а.с.18).

ОСОБА_2 було розроблено Індивідуальну програму з реабілітації інваліда №1919 від 10 листопада 2022 року. Відповідно до п.п. ІІІ п.14 вищезазначеної Програми ОСОБА_2 постійно потребує високо поглинаючих прокладок та підгузків. Місце проведення даного заходу - ЛПЗ (лікувально-профілактичний заклад) (а.с. 19).

Відповіддю Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації № 33/О-1220/421-2019 від 26 червня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про наявність програми «Здоров`я Київщини» на 2018-2020 року, яка передбачає забезпечення людей з інвалідністю засобами догляду та реабілітації за рахунок коштів обласного бюджету, в межах виділеного кошторису. ОСОБА_1 було рекомендовано подати заяву про взяття на відповідний облік з додаванням до неї відповідних документів. Крім того, надано роз`яснення про те, що у разі виникнення питань щодо надання допомоги дитині звертатися до директора КНП Переяслав-Хмельницької районної ради «Переяслав-Хмельницької центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с. 22).

Згідно відповіді Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації № 33/О-158-2022/209-2022 від 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 було повідомлено, що рішенням Київської обласної ради № 044-01-VIII від 24 грудня 2020 року була затверджена Київська обласна комплексна програма «Здоров`я Київщини» на 2021-2023 роки, одним із заходів якої є забезпечення людей з інвалідністю засобами догляду та реабілітації за рахунок коштів місцевого бюджету, в межах виділених видатків. Для вирішення даного питання ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до територіальних органів соціальної допомоги (а.с. 23).

Листом № 33/О-1445-2023/1490-2023 від 11 грудня 2023 року Департаментом охорони здоров`я Київської облдержадміністрації було рекомендовано ОСОБА_1 для вирішення питання щодо забезпечення її доньки необхідними медичними виробами (підгузками) звернутися до лікаря загальної практики-сімейного лікаря, з яким у неї укладено декларацію (а.с. 24).

Згідно відповіді Переяславської міської ради № 641/17-23 від 13 грудня 2023 року на даний час КНП «Переяславська БЛІЛ» не має можливості забезпечувати підгузками осіб з інвалідністю (а.с. 25).

19 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до КНП «Переяславський центр медико-санітарної допомоги» із заявою про надання її доньці виробів медичного характеру, зазначених в індивідуальній програмі реабілітації (а.с. 26, 38).

21 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Переяславського міського голови щодо необхідності виділення коштів для здійснення фінансування програми стосовно реабілітації осіб з інвалідністю (а.с. 27).

Листом № 249/17-24 від 19 квітня 2024 року Переяславська міська рада надала роз`яснення ОСОБА_1 про те, що обов`язок по забезпеченню медичними виробами осіб з інвалідністю покладається на структурний підрозділ з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, Ради міністрів АРК (а.с. 28-29).

Аналогічна відповідь була надана ОСОБА_1 на її звернення і директором КНП «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги (відповідь № 137 від 12 липня 2024 року) (а.с. 30-31).

Для вирішення питання про отримання засобів медичного характер, передбачених індивідуальною програмою реабілітації інвалідів, ОСОБА_1 звернулася із електронним зверненням до Міністерства охорони здоров`я України, яке було переадресоване Департаменту охорони здоров`я Київської військової адміністрації, в подальшому - Переяславській міській раді для надання роз`яснень заявниці з приводу питань, порушених в даному зверненні (а.с. 33, 35).

Для перевірки законності відмови їй у забезпеченні засобами медичного характеру (підгузками) ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до Бориспільської окружної прокуратури (а.с. 34).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що питання забезпечення виробами медичного призначення осіб з інвалідністю в межах затвердженого бюджету вирішується безпосередньо відповідними закладами охорони здоров`я, а не органами місцевого самоврядування.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Для того, щоб доступ до суду був ефективним особа повинна мати чітку практичну можливість подання скарги, а тлумачення законодавства не повинно бути надто суворим, не порушувати саму сутність права.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно положень частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

За пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений компетенцією зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі.

Аналіз змісту статей 352, 362 ЦПК України свідчить, що особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб, а для перегляду справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такої особи підлягає встановленню чи порушені оскарженим судовим рішенням права чи інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 604/835/15-ц та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 412/1277/2012).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, слід урахувати, що під судовим рішенням, яке безпосередньо встановлює, змінює або припиняє права або обов`язки особи слід розуміти рішення, яким на цю особу покладається певний обов`язок (наприклад сплатити кошти, передати майно, виконати певні дії, утриматися від вчинення дій тощо), або внаслідок ухвалення якого припиняються майнові чи немайнові права особи, або змінюється їх обсяг.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц та від 12 січня 2022 року у справі № 761/41876/18.

Предметом спору у цій справі є визнання протиправними дії (бездіяльність) Комунального некомерційного підприємства «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Переяславської міської ради та Циблівської сільської ради щодо невиконання Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1919 від 10 листопада 2020 року в частині забезпечення ОСОБА_2 виробами медичного призначення, а саме підгузками та зобов`язання Комунального некомерційного підприємства «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Переяславської міської ради та Циблівської сільської ради на виконання Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1919 від 10 листопада 2020 року забезпечувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виробами медичного призначення, а саме підгузками.

Разом із тим, ні мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ні його резолютивна частина не містять висновків суду про права та обов`язки Переяславської міської ради.

Заявником не доведено порушення його прав та законних інтересів судовим рішенням у даній справі.

Вказуючи на необхідність забезпечення фінансування Комунального некомерційного підприємства «Переяславський центр первинної медико-санітарної допомоги» з метою виконання судового рішення, Переяславська міська рада не звернула уваги, що обов`язок фінансування нею даного комунального підприємства лежить на ній в силу вимог закону незалежно від тих чи інших послуг медичного характеру, медичних засобів чи ліків, які надаються громадянам даним закладом на безоплатній основі.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Таким чином, якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю, а відповідне судове рішення не переглядається по суті.

Наявність порушених прав є основною умовою для здійснення судового захисту, за відсутності якої такий захист не здійснюється. Проте апеляційним переглядом рішення суду першої інстанції не встановлено, а матеріали справи не містять доказів, що в суду першої інстанції був наявний безумовний обов`язок залучити до участі у справі Переяславську міську раду з підстав того, що постановлене у цій справі судове рішення може зачіпати її права та охоронювані законом інтереси.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (№ 32053/13, § 46).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-X).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, § 42).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого й те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Переяславської міської ради на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки при постановлені зазначеного рішення судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась із апеляційною скаргою на це судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 352, 362, 372, 367, 381 - 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - Переяславської міської ради на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.