КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/6076/24 Головуючий у суді І інстанції: Яровенко Н.О.
провадження №22-ц/824/2001/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Голуб С.А.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гончарука Михайла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єзерської Анастасії Михайлівни, боржник Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм»,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єзерської Анастасії Михайлівни, боржник Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» посилаючись на те, що судовим наказом від 08 червня 2018 р. по справі №755/8644/18 стягнуто з боржника Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованість за нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року в розмірі 27 943, 76 грн. На підставі вищезазначеного судового рішення 17.07.2018 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. Стягувач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.03.2021 року, актовий запис № 212. 28.04.2021 року постановою головного державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ) Єзерською А.М. закрито виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва № 755/8644/18, у зв`язку із смертю стягувача. 15.09.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я його доньки ОСОБА_1 . Єдиним спадкоємцем стягувача ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом. Таким чином, ОСОБА_1 набула статусу правонаступника та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків стягувача ОСОБА_2 . Судовий наказ від 08 червня 2018 р. по справі №755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва станом на сьогоднішній день залишається не виконаним, боржник не погашає заборгованість та ухиляється від добровільного виконання даного судового рішення. Де зараз перебуває виконавчий документ скаржнику невідомо. Скаржник вважає постанову державного виконавця, якою було закінчено виконавче провадження, незаконною, а також такою, що порушує його права та свободи. На момент подання цієї скарги ОСОБА_1 не має статусу саме сторони виконавчого провадження. Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення. Отже, виконавець, встановивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

На підставі викладеного просив суд:

- Витребувати у Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва.

- Визнати незаконними дії головного державного виконавця Єзерської Анастасії Михайлівни Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.04.2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва.

- Скасувати постанову головного державного виконавця Єзерської Анастасії Михайлівни Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва.

- Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва.

- Стягнути з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі поштові витрати та витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 грн.

- Зобов`язати виконавця повідомити суд про результати виконання ухвали суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Гончарук М.П., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та задовольнити в повному обсязі скаргу на рішення та дії головного державного виконавця Єзерської А.М.. Також просив стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу в сумі 26 000 грн (12 000 грн при розгляді скарги в суді першої інстанції та 14 000 грн при розгляді апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції).

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що висновки суд першої інстанції з приводу того, що ОСОБА_1 не має статусу сторони виконавчого провадження є помилковими, оскільки ОСОБА_1 набула статусу правонаступника та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків стягувача - ОСОБА_2 ..

Також на спростування висновків суду першої інстанції стосовно того, що спочатку має відбутися заміна сторони виконавчого провадження, а потім у особи виникає право подання скарги, представник апелянта зазначав, що ОСОБА_1 зверталась до суду з заявою про заміну сторони стягувача за виконавчим документом його правонаступником та видачу дублікату виконавчого документа, яка була подана скаржником в межах справи № 755/8644/18.

В подальшому, 11.04.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва в справі № 755/8644/18 було відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони стягувача за виконавчим документом його правонаступником.

При цьому у вказаній вище ухвалі від 11.04.2024 року в справі № 755/8644/18 суд першої інстанції висловив протилежну позицію, що спочатку треба оскаржити закінчення виконавчого провадження, а потім звертатися із заявою про заміну сторони стягувача його правонаступником.

30 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», в якому просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, посилався на те, що на момент звернення до суду зі скаргою ОСОБА_1 не мала статусу правонаступника у виконавчому провадженні, у той же час така вимога була висловлена у вимогах її скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження № НОМЕР_2, стягувачем у якому є ОСОБА_2 , що, в свою чергу, виключає можливість останньої оскаржувати дії та рішення органу примусового виконання у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 у порядку Розділу VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, встановивши предмет оскарження, яким є дії та рішення державного виконавця у виконавчому провадження, в межах якого подана скарга, у якому не вирішено питання про заміну сторони, а саме стягувача його правонаступником, зважаючи на те, що заявник не набув статусу сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 ..

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі №755/8644/18 стягнуто з боржника Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованість за нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року в розмірі 27 943,76 грн.

На підставі вищезазначеного судового рішення 17.07.2018 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Стягувач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.03.2021 року, актовий запис № 212.

28.04.2021 року постановою головного державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ) Єзерською А.М. закрито виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва № 755/8644/18, у зв`язку із смертю стягувача.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони у справі іншими особами у зв`язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов`язків попередньої особи та може мати місце на будь-якій стадії судового провадження.

Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиціальністю, виконуваністю.

Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво.

Підставою процесуального правонаступництва (заміни сторони виконавчого провадження) є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 08лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/20 (провадження № 61-503св21), на які посилається заявниця у касаційній скарзі, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 2-85/11(провадження № 61-14892св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 761/13847/15-ц(провадження № 61-3862св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 2604/3166/2012(провадження № 61-7273св23) та інших.

Відповідно до статті 218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 11.10.2023 року у справі №523/2357/20 зауважено, що у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваною постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерською А.М. виконавче провадження № НОМЕР_2 закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю стягувача.

У спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, обов`язок зі сплати заборгованості нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року у розмірі 27 943,76 грн Державним підприємством «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», що належало спадкодавцю ОСОБА_2 за життя. Цей обов`язок не припинився внаслідок смерті стягувача та продовжує існувати. Отже, правовідносини у даній справі допускають правонаступництво.

У виконавчому провадженні відсутні відомості щодо встановлення державним виконавцем кола спадкоємців померлого боржника на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, оскільки не врахував ті обставини, що державний виконавець не пересвідчився, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, не вжив усіх дій для встановлення кола спадкоємців після смерті стягувача - ОСОБА_2 та передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Що стосується заявлених вимог щодо зобов`язання виконавця відносити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського суду м. Києва, а також щодо зобов`язання керівника (начальника) Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомити суд і скаржника про виконання даної ухвали суду не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначені вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки у суду відсутні повноваження зобов`язувати державного виконавця вчиняти ті дії, які згідно із Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Такі правові висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 22.05.2019 у справі № 186/1799/15-ц та від 01.08.2019 у справі № 186/1791/16-ц.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, а висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні скарги не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно правового висновку Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з апеляційною скаргою представник апелянта зокрема просив стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу в сумі 26 000 грн, які складаються з 12 000 грн при розгляді скарги в суді першої інстанції та 14 000 грн при розгляді апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в даній справі представляє адвокат Гончарук М.П. на підставі договору про надання правничої допомогу від 02 квітня 2024 року (а.с. 18-21).

Відповідно до підпункту 1 пункту 4.1 за правничу допомогу передбачену цим договором клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо предмету цього Договору, підготовку заяви (інших документів) з додатками, витребування, подачу необхідних документів до суду, представництво інтересів в суді першої інстанції - 12 000 грн, а також 5000 грн з розрахунку за кожне судове засідання з розгляду справи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4.1 за правничу допомогу передбачену цим договором клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі за представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції під час здійснення цивільного судочинства, підготовку, подачу тощо необхідних документів до суду апеляційної інстанції, представництво інтересів в суді апеляційної інстанції - 14 000 грн, а також 5000 грн з розрахунку за кожне судове засідання з розгляду справи.

Відповідно до Звіту від 04.04.2024 року про виконання Договору про надання правничої допомоги №01.04/24 від 02.04.2024 року, вбачається, що загалом, з метою захисту прав та інтересів клієнта (заявника) в суді першої інстанції часові затрати адвоката склали понад 18 годин. Розмір винагороди (гонорару) адвоката, що був погоджений сторонами у фіксованому розмірі (п. 4.1 Договору) та підлягає оплаті клієнтом згідно умов договору, становить 12 000 грн (а.с. 17).

Відповідно до Звіту від 29.07.2024 року про виконання Договору про надання правничої допомоги №01.04/24 від 02.04.2024 року, вбачається, що загалом, з метою захисту прав та інтересів клієнта (заявника) в суді першої інстанції часові затрати адвоката склали понад 12 годин. Розмір винагороди (гонорару) адвоката, що був погоджений сторонами у фіксованому розмірі (п. 4.1 Договору) та підлягає оплаті клієнтом згідно умов договору, становить 14 000 грн (а.с. 65).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є неспівмірними із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послугами та часом, витраченим на надання таких послуг. Предмет спору в даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

На підставі наведеного та дослідивши надані скаржником докази, які належним чином підтверджують понесені витрати, а також зважаючи на обсяг реально наданих відповідачу послуг, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підставі для часткового задоволення виомги представника апелянта про стягнення з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), які понесені в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення скарги у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гончарука Михайла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Єзерської Анастасії Михайлівни Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадження № НОМЕР_2 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду міста Києва.

Скасувати постанову головного державного виконавця Єзерської Анастасії Михайлівни Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва.

В іншій частині скарги ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Боржник: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «26» лютого 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.А. Голуб

С.Г. Музичко