Справа № 493/1881/23
Провадження № 2/493/24/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.

за участю секретаря Доскоч А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Бузовський О.І., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що позивач є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0871 га, кадастровий номер :02:006:1119, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач був власником 1/2 частки житлового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці за цією ж адресою, який в

подальшому було зруйновано.

При спробі продати належну йому земельну ділянку позивач не зміг цього зробити в зв`язку з відмовою приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П. у посвідченні договору купівлі-продажу даної земельної ділянки, оскільки виявлено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про наявність заборони (арешт).

Згідно даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 25.11.2008 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою було накладено арешт на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області Л-32 від 11.04.2000 року. Власником нерухомого майна зазначений його попередній власник: ОСОБА_4 .

Позивачу відомо, що попередній власник будинку ОСОБА_4 був відповідачем у цивільній справі, що розглядалась в Балтському районному суді Одеської області. Позивачами у цій справі були відповідачі за цим позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Арешт на нерухоме майно міг бути накладений за їх клопотанням в рамках розгляду цивільної справи за їх позовом до ОСОБА_4 .

Наявність запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт на даний час зруйнованого (неіснуючого) будинку позбавляє позивача його законного права розпоряджатись належним йому нерухомим майном (земельною ділянкою на якій цей будинок був раніше розташований), у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подавши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, звернувшись до суду з клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 31.08.2023 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0871 га, кадастровий номер :02:006:1119, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9903291 від 21.02.2006 року ОСОБА_1 на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 19.12.2005 року належала частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка знищена, що підтверджується довідкою № 31 від 24.07.2023 року, виданою ФОП ОСОБА_5 .

З листа приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Пантілєєвої І.П. № 1187/01-16 від 19.09.2023 року, адресованого на ім`я позивача, вбачається, що посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0871 га, кадастровий номер :02:006:1119, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не має можливості, оскільки при проведенні перевірки є запис про наявність заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за цією адресою.

Як вбачається з копії ухвали Балтського районного суду Одеської області від 11.04.2000 року, в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, накладено арешт на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка на правах власності перебувала у ОСОБА_4 .

Відповідно до даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 25.11.2008 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою було накладено арешт на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області Л-32 від 11.04.2000 року. Власником нерухомого майна зазначений його попередній власник: ОСОБА_4 .

Вирішуючи спірне питання суд виходить з того, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ч. 1 ст. 41 Конституції України).

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова № 5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

На сьогодні позивач має намір продати земельну ділянку, яка належить йому на правах власності, проте через наявність арешту позбавлений такої можливості.

У ході розгляду справи не здобуто доказів того, що у позивача є будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, тому підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає.

Таким чином, право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 15-16, 319, 321, 391 ЦК України, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 11.04.2000 року, на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної власності ОСОБА_4 . (Реєстраційний номер обтяження 8226150, зареєстрованого 25.11.2008 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою).

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 26.02.2025 року.

СУДДЯ