ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 761/9881/23

провадження № 61-8561св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Ігнатенка В. М., Петрова Є. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» - адвоката Мороз Світлани Сергіївни на постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року в складі колегії суддів Поліщук Н. В., Мережко М. В., Соколової В. В.

усправі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» про стягнення пені за договоромта

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мамаєв Д. Ю. звернувся до суду з позовом про стягнення пені за договором.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

09 лютого 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» (далі - ТОВ «ВКФ Фарби України») про стягнення пені за договором повернуто позивачу з підстав неналежності документів адвоката Мамаєва Д. Ю. на представництво інтересів ОСОБА_1 .

Ухвала мотивована тим, що до позовної заяви додано ордер, який не відповідає типовій формі ордера, а саме на фоновій частині ордеру відсутній захисний малюнок, а також відсутній реквізит «Назва організації» - Національна асоціація адвокатів України (далі - НААУ), які наявні в зразках ордерів на офіційній веб-сторінці НААУ. Будь-які відомості стосовно Мамаєва Д. Ю. як адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України (далі - ЄРАУ) відсутні.

15 травня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мамаєва Д. Ю. задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції керувався тим, що згідно із свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6127 відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон про адвокатуру) Мамаєв Д. Ю. має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення ради адвокатів м. Києва від 14 червня 2018 року № 14. Свідоцтво видано за підписом голови Ради адвокатів м. Києва Рафальської І. В. За відсутності доказів припинення права адвоката Мамаєва Д. Ю. на заняття адвокатською діяльністю, невнесення відповідних відомостей до ЄРАУ про це не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права Мамаєва Д. Ю. здійснювати адвокатську діяльність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12 червня 2024 року ТОВ «ВКФ Фарби України» в особі представника - адвоката Мороз С. С. подало до Верховного Cуду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив, чи відповідає наданий адвокатом позивачки ордер встановленим вимогам, не дав оцінки тим обставинам, що ордер згенерований не в особистому кабінеті адвоката на офіційній веб-сторінці НААУ. Висновки апеляційного суду суперечать висновкам Верховного Суду в постановах (ухвалах) від 05 лютого 2024 року в справі № 755/4829/23, від 16 листопада 2023 року в справі № 360/1839/19, від 20 березня 2023 року в справі № 640/28720/20. Рада адвокатів м. Києва від 01 лютого 2024 року повідомила про відсутність правових підстав для підтвердження набуття Мамаєвим Д. Ю. статусу адвоката, що станом на дату надання відповіді відомості відносно Мамаєва Д. Ю. в ЄРАУ відсутні та адміністратором Першого рівня бази даних ЄРАУ Ради адвокатів м. Києва не вносились. Право Мамаєва Д. Ю. на здійснення адвокатської діяльності є непідтвердженим. Договір про надання правничої допомоги повноваження адвоката не підтверджує, оскільки не визначений статтею 62 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Мамаєв Д. Ю. зазначає, що апеляційний суд дослідив і спростував усі аргументи ТОВ «ВКФ Фарби України», зокрема й відповідь Ради адвокатів м. Києва. Верховний Суд неодноразово досліджував питання щодо належності його повноважень як адвоката, зокрема в справах № 826/16697/17, № 761/5870/24, № 320/382/24, № 761/9851/24. За висновками Верховного Суду договір про надання правничої допомоги є належним доказом на підтвердження повноважень адвоката. Ордер та договір про надання правничої допомоги мають однакову юридичну силу. Положення про ордер на надання правничої допомоги має виключно рекомендаційний характер. За відсутності доказів припинення його прав як адвоката на заняття адвокатською діяльністю, невнесення відповідних відомостей до ЄРАУ про це не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо його права здійснювати адвокатську діяльність.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною 3 статті 185 ЦПК України визначено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Конституційний Суд України в Рішенні в справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів місті Жовті Води) від 25 грудня 1997 року № 9-зп зазначав, що, зокрема: частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Отже, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04 листопада 1950 року, що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану» (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, головним обов`язком якої є утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3); органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6); в Україні визнається і діє принцип верховенства права, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8). Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 3.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Тлумачення статті 55 Конституції України свідчить, що право на судовий захист є гарантією реалізації прав і свобод. Стаття 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Отже, повернення позовної заяви, оформленої відповідно до процесуального закону, яка підписана адвокатом, що діє на підставі ордеру та договору є порушенням права на судовий захист, яке згідно частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах надзвичайного чи воєнного стану. Це пов`язано з тим, що право на судовий захист є фундаментом сучасного конституційного ладу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону № 5076-VI).

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (далі - Положення) ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пунктом 9 Положення передбачено, що ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

Змістом пункту 11 Положення встановлено, що ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом з ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає. Схожі висновки наведені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 320/5420/18 (провадження № 11-706апп19).

До позовної заяви в цій справі долучено ордер серії АА № 0025984, виданий 07 лютого 2023 року адвокатом Мамаєвим Д. Ю. на надання правничої (правової) допомоги позивачці на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, від 12 січня 2023 року № 12/01/23-8 у Шевченківському районному суді м. Києва, Київському апеляційному суді, Верховному Суді, Шевченківському УП ГУНП в м. Києві, Шевченківській окружній прокуратурі (а. с. 16).

Згідно із свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6127 Мамаєв Д. Ю. має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення ради адвокатів м. Києва від 14 червня 2018 року № 14. Свідоцтво видано за підписом голови Ради адвокатів м. Києва Рафальської І. В. (а. с. 15).

Згідно із статтею 12 Закону № 5076-VI особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими. Зразки свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України затверджуються Радою адвокатів України.

Тобто, необхідним для отримання статусу адвоката та відповідно права на здійснення адвокатської діяльності є виконання вимог вказаного Закону, зокрема складення кваліфікаційного іспиту, проходження стажування, за результатами якого відповідною радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу особі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, складення присяги адвоката України.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону № 5076-VIРада адвокатів України забезпечує ведення ЄРАУ з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до ЄРАУ здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У статті 32 Закону № 5076-VI унормовано порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Судувід 20 січня 2025 року в справі № 761/5870/24 зазначено, що за відсутності відомостей про те, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане в передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, в суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції в цій справі, що за відсутності належних доказів припинення права адвоката Мамаєва Д. Б. на заняття адвокатською діяльністю, сам собою факт не внесення відповідних відомостей до ЄРАУ не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права вказаної особи здійснювати адвокатську діяльність.

Тому доводи касаційної скарги про те, що відомості відносно Мамаєва Д. Ю. в ЄРАУ відсутні та адміністратором Першого рівня бази даних ЄРАУ Ради адвокатів м. Києва не вносились, є безпідставними.

Крім того, матеріали справи містять сам договір про надання правової допомоги від 12 січня 2023 року № 12/01/23-8, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Мамаєва Дмитра Юрійовича» (а. с. 114).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 січня 2025 року в справі № 761/5870/24 зазначено, щовідсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону № 5076-VI у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що договір про надання правничої допомоги повноваження адвоката не підтверджує, оскільки не визначений статтею 62 ЦПК України, спростовуються змістом частини третьої статті 26 Закону № 5076-VI.

Апеляційний суд правильно виснував про належність документів на підтвердження повноважень адвоката Мамаєва Д. Ю. представляти інтереси позивачки в суді, зокрема подавати позовну заяву.

Згідно зі змістом пункту 12.13 Положення ордер має містити двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ (https://erau.unba.org.ua/).

Доводи касаційної скарги про те, що висновки апеляційного суду суперечать висновкам Верховного Суду в постановах (ухвалах) від 05 лютого 2024 року в справі № 755/4829/23, від 16 листопада 2023 року в справі № 360/1839/19, від 20 березня 2023 року в справі № 640/28720/20, Верховний Суд відхиляє, з огляду на таке.

В ухвалі Верховного Суду від 05 лютого 2024 року зазначено, що на підтвердження своїх повноважень представляти інтереси позивачки

в суді касаційної інстанції адвокатом до матеріалів касаційної скарги додано ордер від 31 січня 2024 року серія АА №0037634, який не містить всі обов`язкові реквізити, передбачені змістом пункту 12 Положення. Зокрема, ордер містить двовимірний штрих-код QR-код з посиланням на заповнену форму Гугл пошуку, тому не є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта, зокрема на звернення до Верховного Суду із відзивом на касаційну скаргу.

В ухвалі Верховного Суду від 16 листопада 2023 року в справі № 360/1839/19 вказано, що ордер не містить всі обов`язкові реквізити, передбачені змістом пункту 12 Положення. Зокрема, ордер містить двовимірний штрих-код QR-код з посиланням на профайл адвоката у Реєсті адвокатів міста Києва (https://ramk.com.ua/profile/2896). Відповідно, ордер не містить реквізитів, які має містити ордер на надання правничої (правової) допомоги, а тому ордер, доданий адвокатом до касаційної скарги, не є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта, зокрема на звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення.

У цій справі ордер адвоката Мамаєва Д. Ю. містить двовимірний штрих-код QR-код з посиланням на профайл адвоката в Реєстрі адвокатів м. Києва (https://ramk.com.ua/profile/7435), профайл адвоката в ЄРАУ відсутній через не внесення відомостей до ЄРАУ радою адвокатів, тобто обставини порівнюваних справ неоднакові.

Крім того, повноваження адвоката Мамаєва Д. Ю. підтверджуються також договором про надання правової допомоги від 12 січня 2023 року № 12/01/23-8, який є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

У постанові від 20 березня 2023 року в справі № 640/28720/20 Верховний Суд виснував, що за законності отримання статусу адвоката особа не може бути позбавлена права на оприлюднення даних щодо неї шляхом розміщення в ЄРАУ. Дані до ЄРАУ не вносяться в разі отримання адвокатом свідоцтва з порушенням чинного законодавства України та в разі оформлення та подання відомостей щодо адвоката з порушенням вимог законодавства.

Висновкам постанови Верховного Суду від 20 березня 2023 року в справі № 640/28720/20 оскаржувана постанова апеляційного суду не суперечить, адже в цій справі апеляційний суд виснував, що за відсутності належних доказів припинення права адвоката Мамаєва Д. Б. на заняття адвокатською діяльністю, сам собою факт не внесення відповідних відомостей до ЄРАУ не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права вказаної особи здійснювати адвокатську діяльність.

Доводи касаційної скарги необґрунтовані та не становлять підставу скасування оскаржуваного судового рішення, зводяться до помилкового тлумачення заявником матеріального й процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги на правильність оскаржуваного судового рішення не впливають та їх не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду висновує, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» - адвоката Мороз Світлани Сергіївни залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:В. М. Ігнатенко
Є. В. Петров
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська