УХВАЛА

26 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 756/767/23

провадження № 61-4635св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Пророка В. В.

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М.,

розглянувши заяви Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями про відвід суддів Петрова Євгена Вікторовича та Литвиненко Ірини Вікторівни від участі у розгляді справи за заявою Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями (далі - ПрАТ «Газтранзит»), у якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 06 січня 2023 року № 1-к про його звільнення з роботи; 2) поновити його на посаді головного бухгалтера ПрАТ «Газтранзит»; 3) стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до дня ухвалення рішення у справі.

Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 23 травня 2023 року у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 04 березня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравця Р. Ю. залишив без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року - без змін.

У березні 2024 року ОСОБА_1 через представника Кравця Р. Ю. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М. постановою від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Кравцем Р. Ю. , задовольнив частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

09 січня 2025 року ПрАТ «Газтранзит» подало до Верховного Суду заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11 вересня 2024 року, в якій просило роз`яснити, що мав на увазі Верховний Суд, зазначаючи у постанові: «Крім того, згідно з пунктом 8.2 Статуту ПрАТ «Газтранзит» саме до компетентності загальних зборів належить визначення основних напрямів діяльності товариства.

Звертаючись до змісту службової записки від 30 листопада 2022 року № 40, можна виснувати, що ні загальні збори, ні наглядова рада ПрАТ «Газтранзит» не були обізнані про намір змінити профіль діяльності підприємства та фактично розпочати будівництво на місці, де знаходиться об`єкт підвищеної небезпеки газової промисловості Компресорна станція «Тарутино».

Лише 24 жовтня 2022 року наглядова рада ПрАТ «Газтранзит» взяла до відома (без затвердження) питання щодо пошуку та розвитку нових напрямів та видів діяльності товариства на існуючих виробничих потужностях з перепрофілюванням інфраструктури та відповідних об`єктів ПрАТ «Газтранзит» для нового виду діяльності, серед яких також було питання будівництва комплексу з переробки пшениці для виробництва біоетанолу.

Отже, на момент вказівки від т. в. о. голови правління головному бухгалтеру оплатити інвойс наглядова рада тільки взяла до відома питання пошуку та розвитку нових напрямів і видів діяльності товариства, але не затверджувала відповідних рішень. Також відсутні докази щодо підписання договору № 17/IF-2022, який мав бути підставою для оплати головним бухгалтером інвойсу».

І чи будуть вважатися встановленими та доведеними факти, згадані у постанові, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні і не досліджувалися судами попередніх інстанцій та не зазначені в їх рішеннях будь-які рішення (протоколи) Наглядової ради ПрАТ «Газтранзит», будь-які редакції Статуту ПрАТ «Газтранзит»?

05 і 07 лютого 2025 року до Верховного Суду від ПрАТ «Газтранзит» надійшли заяви про відвід суддів Петрова Є. В. та Литвиненко І. В., які мотивовано тим, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. ухвалою від 24 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі.

Зазначена ухвала, з якою суддя Литвиненко І. В. погодилася та без заперечень підписала, відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України оформлена суддею Петровим Є. В., оскільки суддя Пророк В. В. був не згодний з цим судовим рішенням (ухвалою).

Відповідач вважає, що касаційне провадження відкрито безпідставно, оскільки зазначені суддею Петровим Є. В. порушення, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися під час розгляду справи по суті та не знайшли свого відображення у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. ухвалою від 20 травня 2024 року призначив справу № 756/767/23 до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Зазначена ухвала, з якою суддя Литвиненко І. В. погодилася та без заперечень підписала, відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України оформлена суддею Петровим Є. В., оскільки суддя Пророк В. В. був не згодний з цим судовим рішенням (ухвалою).

Відповідач вважає, що судді Петров Є. В. та Литвиненко І. В. дійшли помилкового висновку про необхідність призначення справи до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів, а також не сприяли ухваленню правильного рішення по суті спору та не вчинили жодних дій задля забезпечення неупередженого та справедливого розгляду справи.

З огляду на викладене, у відповідача наявні обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів Петрова Є. В. та Литвиненко І. В. під час розгляду цієї справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заявника, дійшов висновку, що заяви про відвід суддів є необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

У частині одинадцятій статті 40 ЦПК України передбачено, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

ЦПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, проте визначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

ЄСПЛ у рішенні від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» зазначив, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У світлі прецедентної практики ЄСПЛ об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), § 46).

Одночасно висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції під час розгляду інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.

Зміст заяв ПрАТ «Газтранзит» про відвід суддів Верховного Суду Петрова Є. В. та Литвиненко І. В. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу судді.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, Верховний Суд констатує, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що судді Верховного Суду Петров Є. В. та Литвиненко І. В. мають та виявляють особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявник не надав й суд не здобув.

За об`єктивним критерієм Верховний Суд має з`ясувати, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним, при цьому, є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.

Заяви ПрАТ «Газтранзит» про відвід суддів Верховного Суду Петрова Є. В. та Литвиненко І. В. не містять посилання на обставини, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів, отже, заявлений відвід є необґрунтованим. Доводи заявника за своєю суттю зводяться виключно до незгоди із ухваленими судовими рішеннями у цій справі, що згідно з положеннями частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою ані для відводу, ані для самовідводу судді.

Верховний Суд наголошує на тому, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід (самовідвід) судді. Метою відводу є гарантування безсторонності суду, а сумніви щодо упередженості судді (суддів) повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не на припущеннях.

Таким чином, заявлені ПрАТ «Газтранзит» відводи суддям Верховного Суду Петрову Є. В. та Литвиненко І. В. є необґрунтованими, тому питання про відвід суддів відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає переданню на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 36, 37, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяви Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями про відвід суддів Петрова Євгена Вікторовича та Литвиненко Ірини Вікторівни від участі у розгляді справи за заявою Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визнати необґрунтованими.

Заяви про відвід суддів передати для вирішення іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачВ. В. Пророк
СуддіА. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
О. М. Ситнік