Справа № 643/7519/24
Провадження № 2/643/492/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»

про поділ спільного майна подружжя,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), відповідно до змісту якого просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 09 жовтня 2010 року він уклав з відповідачем шлюб, який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.10.2023 у справі № 643/8589/23. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано спірну квартиру, титульним власником якої є відповідач і яка перебуває в іпотеці у ПАТ АБ «Укргазбанк». На думку позивача, ця квартира є спільним сумісним майном подружжя, однак відповідач не визнає права позивача на належну йому частку та відмовляється у позасудовому порядку здійснити поділ квартири, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 18.07.2024 Московський районний суд м. Харкова вищевказану позовну заяву залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків.

25.07.2024 року на виконання вимог вищезазначеної ухвали позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 29.07.2024 Московський районний суд м. Харкова прийняв даний позов до розгляду та відкрив провадження у справі № 643/7519/24, вирішив здійснювати справи в порядку загального позовного провадження, на підставі статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», підготовче засідання призначив на 13.08.2024 року.

13.08.2024 року підготовче засідання відкладено на 25.09.2024 року у зв`язку з неявкою відповідача та представника третьої особи.

25.09.2024 року підготовче засідання відкладено на 28.10.2024 року за клопотанням представника позивача.

21.10.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про витребування додаткових доказів у справі в порядку статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту якого просить суд витребувати у Департаменту реєстрації Харківської міської ради належним чином завірені копії документів, на підставі яких було встановлено право власності на квартиру АДРЕСА_2 , (свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , видане 03.07.2014 реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області).

Ухвалою від 28.10.2024 Московський районний суд м. Харкова оголосив у підготовчому засіданні перерву до 04.12.2024, в порядку статті 84 Цивільного процесуального кодексу України витребував у Департаменту реєстрації Харківської міської ради (; 61003, м. Харків, майдан Павлівський, 4) належним чином завірені копії документів, на підставі яких було встановлено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , (свідоцтво про право власності серія та номер: НОМЕР_1 , видане 03.07.2014 реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області).

11.11.2024 року від Департаменту реєстрації Харківської міської ради надійшли витребувані документи у справі.

Ухвалою від 04.12.2024 Московський районний суд м. Харкова закрив підготовче провадження та призначив справу № 643/7519/24 до судового розгляду по суті на 13.01.2025 року.

13.01.2025 року судове засідання відкладено на 10.02.2025 року.

10.02.2025 року представником третьої особи подано заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, представник третьої особи зазначив щодо розгляду позовних вимог та прийняття відповідного рішення покладається на розсуд суду.

У судовому 10.02.2025 представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 10.02.2025 року після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 19.02.2025 року.

У судовому засіданні 19.02.2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.10.2010 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований шлюб.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.10.2023 у справі № 643/8589/23 шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У період шлюбу подружжям було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 03.07.2014 реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області.

ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності (серія та номер: НОМЕР_1 ), виданого 03.07.2014 реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області, є власником квартири АДРЕСА_2 .

Як убачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, іпотекодержателем квартири АДРЕСА_2 є ПАТ «Укргазбанк».

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна ТОВ «Консалтинг-Експерт І» від 01.04.2024 оціночна вартість квартири АДРЕСА_2 складає 475 629, 00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд зазначає наступне.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно з частинами першої, третьої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно зі статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя. Презумпція спільності права власності на майно набуте подружжям у шлюбі, може бути спростована одним із подружжя, на якого і покладається тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України) або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

У разі відсутності між подружжям шлюбного договору, правовий режим їхнього майна визначається положеннями сімейного законодавства, згідно з яким подружжя не може односторонньо змінювати встановлений законом правовий режим на власний розсуд. Проте подружжя не позбавлене права вчиняти будь-які дії щодо придбаного за час шлюбу майна, у тому числі і поділити його між собою у будь-яких частках. Головним принципом прав подружжя на майно є принцип спільності всього майна, набутого за час шлюбу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року (справа № 638/18231/15-ц) дійшла висновку, що «правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї» (пункт 61).

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року (справа № 359/441/20) положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 травня2022 року у справі № 752/8858/18 (провадження № 61-14281св21),від 24 лютого 2021 року у справі № 311/491/18 (провадження № 61-4637св19), від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц (провадження№ 61-33246св18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року у справі № 522/26382/15 (провадження № 61-8100св21) суд касаційної інстанції вказав, що перебування спірного майна в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 червня2020 року у справі № 201/6412/17 (провадження № 61-27532св18),від 04 листопада 2020 року у справі № 304/260/19 (провадження№ 61-7979св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 2-4481/08 (провадження№ 61-843св19), від 19 травня 2021 року у справі № 753/4368/13-ц (провадження № 61-13169св20), від 21 грудня 2021 року у справі № 640/12604/16-ц (провадження № 61-803св21).»

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2023 року у справі № 523/8641/15 зазначено, що у справі, яка переглядається, у разі визначення часток у спільній сумісній власності за рішенням суду за позовом одного із подружжя (співвласника) спільна сумісна власність подружжя припинена шляхом перетворення у спільну часткову власність. Тобто колишнє подружжя залишаються співвласниками майна, що є частковою спільною власністю, право власності до іншої особи не перейшло, а змінено вид спільної власності.

У разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, зазначені у статті 23 Закону України «Про іпотеку», виникають лише у разі зміни суб`єкта права власності (особи власника). Оскільки внаслідок поділу спільної сумісної власності, як у цій справі, зміни власника (переходу права власності) не відбулося, а спільна сумісна власність трансформувалася у спільну часткову власність тих самих співвласників, тому відсутні підстави для застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом ст. 60, ст. 63, ст. 65 СК України, ст. 23 Закону України «Про іпотеку» кредитні кошти є об`єктом спільної сумісної власності, тому борг з їх повернення є спільним боргом подружжя.

При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя на майно, придбане за кредитні кошти, відбувається зміна режиму права спільної власності - зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

Відповідно, у кредитних та в іпотечних зобов`язаннях відбувається не заміна боржника у розумінні приписів ст. 520 ЦК України, а солідарні боржники в силу закону трансформуються на часткових боржників.

Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії ПАТ «Укргазбанк», як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 378 (дві тисячі триста сімдесят вісім) грн. 15 коп. судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду.

4. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

6. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ).

7. Третя особа: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ).

Повне рішення складено 03.03.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко