Житомирський апеляційний суд
Справа №273/2508/24 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №273/2508/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бєлкіної Д.С. в м. Баранівка Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, зареєстрованому Баранівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом №1 від 10.01.2019. Вказує, що сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які фактично проживають з нею і перебувають на її утриманні. Зазначає, що шлюбні відносини між сторонами припинені, протягом тривалого часу подружжя проживає окремо. Вказує, що позивачем до суду також були подані позовна заява про розірвання шлюбу та заява про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подання заяви та до дня досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , затим в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 28.05.2037 та до дня досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначає, що ОСОБА_1 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а тому ніде не працює та не отримує заробітну плату. Натомість вказує, що відповідач є працездатним, працює охоронником в м. Києві, має відмінний стан здоров`я та інших утриманців не має. Звертає увагу на те, що відповідач будучи батьком дітей, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення молодшим сином віку трьох років. Враховуючи вищевикладене просила позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.12.2024 і до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2025 року виправлено описку, допущену при винесенні заочного рішення від 05.02.2025. Внесено виправлення у другий абзац резолютивної частини заочного рішення Баранівського районного суду Житомирської області по справі №273/2508/24. Встановлено, що в другому абзаці мотивувальної частини рішення при зазначені дати, до якої слід стягувати аліменти, правильним буде «до 20.03.2025» замість «до ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивачем була заявлена вимога про стягнення на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., було наведено розрахунок судових витрат та надано належним чином засвідчені копії документів, що їх підтверджують, а саме: договір №13-11/2024 про надання правової допомоги від 13.11.2024; ордер серії АМ №1110212 від 16.12.2024; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2024 за договором №13-11/2024 від 13.11.2024; звіт за період із 13.11.2024 по 16.12.2024 щодо виконаної роботи згідно з договором №13-11/2024 від 13.11.2024 про надання правової допомоги, затвердженого позивачем. Звертає увагу на те, що відповідач не подав заперечень щодо неспівмірності розміру витрат на правову допомогу з обсягом наданих послуг та не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначає, що факт надання професійної правничої допомоги адвокатом (обсяг наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість) на заявлену суму судом першої інстанції не спростовано. Вважає, що судом першої інстанції протиправно відмовлено у стягненні на користь позивачки судових витрат на професійну правову допомогу лише через відсутність платіжних документів, що підтверджують оплату нею гонорару адвоката, при доведенні факту надання професійної правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене просить скасувати заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

24 лютого 2025 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін. Звертає увагу на те, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 до апеляційної скарги додала копію договору про надання правової допомоги, звіт щодо виконаних робіт та їх вартість, проте знову ж таки не надала письмових підтверджень про сплату позивачем коштів у розмірі 3000 грн. Вважає, що судом першої інстанцїі в оскаржуваній частині ухвалено законне рішення.

Заочне рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а відтак в частині вирішення справи по суті спору, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається на предмет законності та обґрунтованості.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України)

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі №159/5837/19 (провадження №61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №61-3157св21).

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

У справі, що переглядається встановлено, що у позовній заяві позивач просила стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

На підтвердження понесення зазначених витрат в суді першої інстанції позивачем до позовної заяви надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 13.11.2024, укладений з адвокатом Ковальчук Р.М.

Відповідно до п. 4.2 договору про надання професійної правничої допомоги від 13.11.2024 сторони погодили, що вартість послуг адвоката становить 1500 грн за одну годину роботи та може бути переглянута за письмовою згодою сторін.

Згідно п. 4.1 договору сторони домовилися, що на підтвердження факту надання адвокатом правової допомоги клієнту відповідно до умов договору складається акт приймання передачі адвокатських послуг і направляється клієнту. Клієнт повинен підписати акт протягом 3 робочих днів з моменту його отримання. Якщо протягом трьох робочих днів зауважень по акту не надійшло, він вважається підписаним.

Пунктом 4.3 передбачено, що клієнт сплачує за надані послуги протягом 10 робочих днів з моменту підписання акту.

Крім того, на підтвердження факту надання професійної правничої допомоги позивачем за вищевказаним договором надано до суду акт №13-11/24 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з договором про надання правової допомоги №13-11/2024 від 13.11.2024, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 6 450 грн., з яких: - 3450,00 грн підготовка, написання та подання позовної заяви про розірвання шлюбу з клопотанням про звільнення від сплати судового збору; - 3000 грн підготовка, написання та подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до звіту щодо виконаної роботи за період із 13.11.2024 по 16.12.2024, згідно з договором від 13.11.2024 №13-11/2024 про надання правової допомоги слідує, що на підготовку та подання до Баранівського районного суду Житомирської області позовної заяви про стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку витрачено 2,0 год вартістю по 1500 грн. Вартість виконаних робіт 3000 грн.

Клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції заявлено не було.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Не врахувавши зазначені вище висновки, не застосувавши при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність доказів оплати за надану правову допомогу може слугувати підставою для відмови у їх відшкодуванні.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не надав належну правову оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу, не врахував судову практику Верховного Суду зі вказаного процесуального питання та дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з підстав відсутності квитанції про оплату послуг адвоката.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі не відповідає матеріалам справи, зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак ухвалене у справі рішення в оскаржуваній частині відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вимог позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 3 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді