КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1039/2025
справа №755/6049/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Катющенко В.П.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У травні 2023 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 54 043,91 гривень заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 18 січня 2013 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідачка погодилася, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, вказаного у довідці. Згодом розмір кредитного ліміту збільшено до 44 0000,00 гривень.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 20 березня 2023 року заборгованість становить 54 043,91 грн, що складається із:

- 44 208,55 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту;

- 9 835,36 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що до суду надано копію заяви від 18 січня 2013 року, у якій відповідачка особистим підписом засвідчила, що погоджується із тим, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає договір про надання банківських послуг. Підписанням цієї заяви відповідачка зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитись з їх змінами на сайті банку.

Вказує, що відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо її активації, користувалася карткою а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Окрім цього, відповідачка зверталась до позивача з метою перевипуску картки. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися у тому числі і на перевипущеній карті.

Виписка з карткового рахунку має статус первинного документу, що підтверджує факт користування кредитними коштами.

Вказує, що на момент укладення кредитного договору були відсутні будь-які заборони щодо укладення договору російською мовою.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не можна уважати належним доказом, є помилковим, оскільки незважаючи на викладення такої російською мовою, її зміст дає можливість зрозуміти викладені в ній умови. Крім цього, анкета-заява містить підпис відповідачки, що засвідчує розуміння її змісту.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості, виписка із рахунку, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідка про видані картки, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт.

Виписка по рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Посилається на надмірний формалізм суду першої інстанції.

Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків, порушивши норми матеріального права.

Зазначає, що суд не погодившись із наданим банком розрахунком заборгованості, не встановив дійсний розмір заборгованості, а взагалі відмовив у задоволенні позову.

Уважає, що суд першої інстанції ухваливши рішення про відмову у задоволенні позову не оцінив усіх фактичних обставин справи та доводів позивача щодо наявності заборгованості відповідачки та її розміру.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16, від 04 грудня 2019 року по справі №750/6058/17-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, провадження № 61-9618св19; від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, провадження № 61-3689св21, від 26 травня 2021 року справі № 204/2972/20, провадження № 61-168св21, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 25 листопада 2022 року у справі №214/1000/22 від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, від 16 вересня 2020 року справа №200/5647/18 та від 11 листопада 2020 року у справі №205/4176/18.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що долучена позивачем виписка по рахунку відкритому на ім`я відповідачки не може бути підставою для стягнення з відповідачки грошових коштів, оскільки із останньої убачається, що старт карткового рахунку відбувся 18 січня 2013 року, однак відомості щодо встановлення кредитного ліміту, як це зазначено у довідці банку про зміну умов кредитування - відсутні.

Також суд зазначив, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) не містять підпису клієнта - позичальника, інші належні докази на підтвердження того, що позичальник ознайомлений і погодився саме з такими умовами договору кредиту відсутні.

Також суд звернув увагу на подані до суду документи без перекладу на державну мову. Суд вказав, що позбавлений можливості дослідити їх зміст під час судового розгляду справи по суті, оскільки мовою судочинства є українська.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи установлено, що 18 січня 2013 року ОСОБА_1 у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, заповнила інформацію про персональні та контактні дані, а також поставила свій підпис у розділі "виявляю бажання оформити на своє ім`я".

Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток (платіжна картка кредитка "Універсальна", пенсійна картка, дебетова особиста картка, зарплатний пакет, картка GOLD, "Ощадкнижка" (депозит), ідентифікація з паспортом), а також суму бажаного кредитного ліміту на карту "Універсальна"/GOLD.

Проте жодних відміток зазначений розділ не містить. Не міститься і відмітки навпроти поля "Пам`ятку клієнта, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування отримав та ознайомився з її змістом під підпис" (том 1 а.с.74).

Окрім того, при пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт:

- Універсальна, 30 днів пільгового періоду;

- Універсальна, 55 днів пільгового періоду;

- Універсальна Contract;

- Універсальна GOLD.

При цьому, для карток "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та "Універсальна Contract" процентна ставка для всього періоду кредитування вказана як незмінна, а для інших карток процентна ставка підвищується у чітко вказані дати. Також є відмінності у розмірах та порядку нарахування неустойки.

Використання даних наведених Тарифів є можливим за умови, якщо відомо про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

До позовної заяви додано довідку про перелік виданих кредитних карток. Відповідно до наданої позивачем довідки відповідачці видано такі картки: 18 січня 2013 року карта Універсальна, термін дії 09/16; 18 січня 2013 року карта Універсальна з фото, термін дії 01/17; 18 березня 2014 року карта Універсальна GOLD, термін дії 05/17; 28 серпня 2017 року карта Універсальна GOLD з фото, термін дії 08/21.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів того, що саме із витягом з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", що долучено до матеріалів справи, ознайомлено відповідачку.

Щодо посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, відсутні підстави уважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які уважав узгодженими банк.

Разом з тим, відповідно до даних виписки по рахунку, що подана разом із позовною заявою, убачається, що ОСОБА_1 має рахунок у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та згідно із змістом виписки стан рахунку має від`ємне значення у сумі 54 043,91 грн (а.с. 57-66).

Згідно із положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відтак, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Відповідно до зібраних у справі доказів убачається, що при зверненні до суду банк довів наявність між сторонами грошових зобов`язань, які є невиконаними.

Поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що виписка по рахунку не пояснює конкретних умов, на яких відбувається кредитування, зокрема розміру процентів, порядку та строків їх сплати.

Відповідно до даних розрахунку заборгованості заборгованість за тілом кредиту становить 44 208,55 гривень, заборгованість за простроченими відсотками 9 835,36 гривень, а всього 54 043,91 гривень.

З урахуванням викладеного, обставини наявності кредитних правовідносин підтверджуються матеріалами справи, отже вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 44 208,55 грн підлягають задоволенню.

В частині стягнення відсотків вимоги є недоведеними, відтак задоволенню не підлягають.

Окрім того, апеляційний суд зазначає про таке.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/99 від 14 грудня 1999 року визначено офіційне тлумачення частини першої статті 10 Конституції України, а саме: «Положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України). Поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України».

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку не можна вважати належним доказом, є помилковим, оскільки незважаючи на викладення такої російською мовою, її зміст дає можливість зрозуміти викладені в ній умови. Крім цього, анкета-заява містить підпис відповідачки, що засвідчує розуміння ним її змісту. В розумінні положень статті 77 ЦПК України позивачем надані належні докази.

Так, суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (частина 3 статті 9 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

За правилами частин 1 та 2 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У справі, яка переглядається, позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» викладена українською мовою, тобто відповідає вимогам ЦПК України та Закону України від 25 квітня 2019 року «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на момент підписання анкети-заяви (18 січня 2013 року) позивач АТ КБ «ПриватБанк» не відносився до державних органів та не мав заборони на укладення договору російською мовою.

За таких обставин, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги в частині доведення факту виникнення кредитних відносин.

Колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту не відповідає матеріалам справи, зроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, отже, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що збір стягується пропорційно до задоволених вимог.

За наслідками розгляду позовних вимог такі задоволені у загальному розмірі 44 208,55 грн, що становить 81,80% від ціни позову 54 043,91 грн.

При зверненні до суду першої інстанції судовий збір сплачено у сумі 2684,00 грн та 81,80% від цієї суми становить 2 195,51 грн, які підлягають стягненню з відповідачки.

За подання апеляційної скарги сплачено 4026,00 гривень. За наслідками розгляду апеляційної скарги вимоги задоволено в розмірі 81,80%, отже розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки у зв`язку із апеляційним провадженням становить 3 293,27 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 44 208,55 грн заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 2 195,51 грн у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору до суду першої інстанції, та 3 293,27 гривень у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору до суду апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова