_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/2458/25
Провадження № 2/947/1461/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитами,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 15.01.2025 звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 40909,99 грн та судових витрат зі слати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 18.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії № 719947434.

28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01.

У подальшому між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено ряд додаткових угод до Договору факторингу від 28.11.2018, зокрема:від 28.11.2019 укладено Додаткову угоду № 19; від 31.012.2020 укладено Додаткову угоду № 26; від 31.12.2021 укладено Додаткову угоду № 27; від 31.12.2022 укладено Додаткову угоду № 31; від 31.12.2023 укладено Додаткову угоду № 32.

У подальшому, 31.07.2024 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклало договір факторингу № 31/0724-01 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», відповідно до якого останній набув права вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких надається у Реєстрі прав вимог, який є невід`ємною частиною Договору факторингу.

02.12.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 02/12/24-У, відповідно до якого останній набув права вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких надається у Реєстрі прав вимог, який є невід`ємною частиною Договору факторингу.

Відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого за договором кредитної лінії від 18.10.2023 у неї виникла заборгованість у розмірі 40909,99 грн, з яких 8 199,12 грн - заборгованість по кредиту, 32 710,87 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

З метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 05.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін.

Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзив у на позовну заяву.

Від відповідача 19.02.2025 надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти розміру відсотків за кредитним договором, посилаючись на їх нарахування поза межами строку кредитування. Окрім цього з посилання на висновки Верховного Суду у справах № 910/12525/20, № 905/306/17, 753/20537/18, № 334/6972/17, № 5026/886/2012, вважає, що у первісного кредитора на момент укладання договору факторингу від 18.11.2018 з ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було відсутнє право вимоги до відповідача, оскільки договір кредитної лінії був укладений набагато пізніше - 18.10.2023. З цього слідує, що і до наступних фінансових установ не могло перейти право вимоги за цим договором, укладеним з відповідачем. Також посилається на недоведеність позивачем переходу права вимоги, оскільки не надані належні Реєстри прав вимоги, документи, що підтверджують здійснення оплати за договорами факторингу. У відзиві зазначила про те, що договір містить несправедливі умови, що є підставою для визнання договору недійсним.

Станом на 07.0.2025 відповідь на відзив від позивача у передбачені ухвалою суду від 05.02.2025 строки не надійшла, та, як наслідок, заперечення від відповідача не надходили.

Також ухвалою суду від 05.02.2025 задоволено клопотанняпозивача про витребування доказів та витребувано з АТ «СЕНС БАНК» інформацію:чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку, маска картки № НОМЕР_1 / чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 ; інформацію про переказ коштів із транзитних рахунків - ДЕБЕТ рах. НОМЕР_2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та зарахування на картковий рахунок-маска карти № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 за період 18.10.2023 - 23.10.2023 у сумі 8200,00 грн (безготівкове зарахування Moneyveo SFD VisaTransfer; згідно платіжного доручення №8DDB6CB9-2B36-4F67-A165-1EEB61AAA99A від 18.10.2023);чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки № НОМЕР_4 та чи знаходиться/знаходився номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ;у разі підтвердження переказу коштів із транзитних рахунків - ДЕБЕТ рах. № НОМЕР_2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» на картковий рахунок-маска карти № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за період 18.10.2023 - 23.10.2023 у сумі 8200,00грн; (безготівкове зарахування Moneyveo SFD VisaTransfer (згідно платіжного доручення №8DDB6CB92B36-4F67-A165-1EEB61AAA99A від 18.10.2023).

05.03.2025 з АТ «СЕНС БАНК» до суду надійшла витребувана інформація.

Сторони не подали до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша - третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Наведене відповідає позиції Верховного Суду України, сформованій у справі №752/8842/14-ц від 05.07.2017.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

Судом установлено, що 18.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії № 719947434.

Відповідно до пунктів2.1-2.6 Договору кредитодавець зобов`язаний надати позичальнику у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 8200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому силі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Сума кредитного лімітну, вказана у п.2.1 Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.

Кредитодавець надає позичальник ку перший транш за договором в сумі 8200,00 грн 18.10.2023. Другий та решта траншів надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених Договором. Загальна сума кредиту за Договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії Договору. Кредит надається з метою задоволення споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит).

Відповідно до пункту 3.1. Договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу, тобто до 17.11.2023. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується відповідно до п. 3.2 Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.

Кінцевою датою повернення кредиту є 17.11.2028 (п. 7.3 Договору).

Згідно з пунктами 8.2 Договору, процента ставка є фіксованою і не підлягає зміні в односторонньому порядку в сторону погіршення становища позичальника. Протягом дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 0,47% від суми кредиту за кожний день користування ним. Після закінчення дисконтного періоду - 2,98% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.

На виконання зобов`язань, передбачених вказаним договором первснимкредитотором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на банківську картку № НОМЕР_6 (рахунок до картки НОМЕР_7 ), відкриту на ім`я ОСОБА_1 , перераховано грошові кошти у розмірі 8200,00 грн, що підтверджується витребуваною інформацією з АТ «СЕНС БАНК» та платіжним дорученням від 18.10.2023 № 8ddb6cb9-2b36-4f67-a165-1eeb61aaa99a.

28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01.

Згідно з п.2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цих Договором.

Відповідно до п. 1.3 цього Договору факторингу, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

У подальшому між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено ряд додаткових угод до Договору факторингу від 28.11.2018, зокрема:

-від 28.11.2019 укладено Додаткову угоду № 19, відповідно до якої викладено в новій редакції пункт 8.2 «Строк дії цього Договору починає перебіг у момент визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором». При цьому всі інші умови договору залишились без змін;

-від 31.012.2020 укладено Додаткову угоду № 26, відповідно до якої виклали текст договору у новій редакції;

-від 31.12.2021 укладено Додаткову угоду № 27, відповідно до якої продовжено строк дії Договору факторингу від 18.11.2018 до 31.12.2022. При цьому всі інші умови договору залишились без змін;

-від 31.12.2022 укладено Додаткову угоду № 31, відповідно до якої продовжено строк дії Договору факторингу від 18.11.2018 до 31.12.2023. При цьому всі інші умови договору залишились без змін;

-від 31.12.2023 укладено Додаткову угоду № 32, відповідно до якої продовжено строк дії Договору факторингу від 18.11.2018 до 31.12.2024, а також доповнили Договір факторингу пунктом 11.10 щодо збереження таємниці фінансової послуги відповідно до вимог чинного законодавства. Окрім цього виклали у новій редакції розділ 3 Договору факторингу «Фінансування та порядок розрахунків», зокрема передбачили, що розмір фінансування, що підлягає сплаті фактором клієнту, встановлюється сторонами у кожному окремому реєстрі прав вимоги - у відсотковому значенні від суми заборгованостей по основному боргу (тіло кредиту), що є складовою частиною загальної суми грошових вимог, відступлених згідно з відповідним Реєстром прав вимог. Строки сплати фінансування погоджуються сторонами у кожному відповідному реєстр і прав вимоги.

У подальшому, 31.07.2024 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклало договір факторингу №31/0724-01 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», відповідно до якого останній набув права вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких надається у Реєстрі прав вимог, який є невід`ємною частиною Договору факторингу.

02.12.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 02/12/24-У, відповідно до якого останній набув права вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких надається у Реєстрі прав вимог, який є невід`ємною частиною Договору факторингу.

Суд звертає увагу, що належним доказом, який засвідчує набуття права вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстри договорів, права вимоги якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такі висновки сформував Верховний Суду справі № 905/306/17, зокрема зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012).

Позивачем надано Реєстр прав вимоги від 16.01.2024 № 267 (до Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01), Реєстр прав вимог № 1 (до Договору факторингу від 31.07.2024 № 31/0724-01), підписані сторонами за допомогою ЕЦП, а також наданий Реєстр боржників до Договір факторингу № 02/12/24-У від 02.12.2024, підписаний особисто уповноваженими представниками сторін.

Оцінивши надані Реєстри прав вимоги та Реєстр боржників з точки зору їх належності, достатності, допустимості та достовірності, суд зазначає, що дані Реєстри складаються з трьох окремих аркушів кожен, на другому з яких міститься інформація щодо заборгованості та договору, укладеного лише з позивачем з ОСОБА_1 . Перелік інших боржників у наданих Реєстрах відсутній.

Суд не приймає наведені вище Реєстр прав вимог та Реєстр боржників як доказ на підтвердження переходу прав вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», оскільки їх форма та зміст не відповідають вимогам до таких Реєстрів (мають містити повний перелік кредитних договорів, боржників та інформації про заборгованості, які передаються). Такому змісту та формі може відповідати Витяг з Реєстру боржників, а не сам Реєстр.

Вказане викликає обґрунтовані сумніви у достовірності складених Реєстрів, відомостей, які у них містяться, а також факту їх складання, підписання.

Окрім цього, позивачем на підтвердження факту переходу права вимоги від одного до іншого правонаступника не надано жодного платіжного документа щодо оплати за договорами факторингу, що також підсилює обґрунтовані сумніви щодо факту складання та підписання Реєстрів прав вимог та Реєстру боржників до цих договорів факторингу.

За відсутності вказаних доказів, суд позбавлений можливості встановити дійсність переходу права вимоги відносно відповідача від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», у подальшому від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та наприкінці від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС`до позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».

Суд, дослідивши усі долучені до матеріалів справи документи, у тому числі у системі «Електронний суд», стверджує, що позивач помилково вважає та зазначає у відповіді на відзив, що вказаний вище документ долучався до матеріали справи, оскільки у матеріалах справи докази на підтвердження оплати за договором факторингу № 16/11-23 відсутні.

Водночас суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до приписів ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з правовою позицією, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/1706/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

В постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012).

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення Договору факторингу від 18.11.2018 № 28/1118-01 грошові зобов`язання ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії від 18.10.2023 № 719947434 ще не існували, а відтак і не могли відступатися права позикодавця за цим договором.

Оскільки на момент укладення Договору факторингу від 18.11.2018 ще не виникло зобов`язання між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі Договору факторингувід 18.11.2018.

Отже, враховуючи, що строк дії Договором кредитної лінії від 18.10.2023 № 719947434 обчислюється з моменту його укладення сторонами, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з часу укладання договору, тобто з 18.10.2023.

Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ОСОБА_1 , на момент укладення Договору факторингу від 18.11.2018 № 28/1118-01 не існувало та сторони не могли передбачити, що 18.10.2023 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладе договір кредитної лінії з відповідачем.

Таким чином ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу від 18.11.2018 не існувало.

З урахуванням викладеного та встановлених обставин, суд вважає, що від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не могло перейти до наступної фінансової установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», як і у подальшому до позивачаТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ`право вимоги за договором кредитної лінії, укладеного з відповідачем.

Отже, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за договором кредитної лінії від 18.10.2023 від первісного кредитора ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», та як наслідок до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та у подальшому до позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».

Таким чином, договором кредитної лінії від 18.10.2023 № 719947434, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», а відтак суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача.

Отже, позовні вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не підлягають задоволенню з підстав відсутності порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача.

Доводи позивача вказані висновки не спростовують, оскільки зводяться до довільного трактування норм права на власну користь.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 207, 526, 530, 549, 610, 633, 634, 638, 1048, 1054 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», , місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, 4А, офіс 10, електронна пошта: .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення складене та підписане 07.03.2025.

Суддя Ю. А. Скриль